

KUNGT,. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 299 



förr eller senare sidoskottalstring; skotten blifva nu alltmera plagiotropt inriktade, 

 slutligen birotdrifvande. Blomning synes i naturen inträda först efter ett flerårigt 

 första förstärkningsstadium. 



Under kultur i blomkruka utvecklade växten under groningsåret ett direkt sträck- 

 ledadt, sparsamt grenadt epikotylskott. Plantorna bortdogo under vintern. 



Hjärtbladen äro skaffade, lancettlika, c:a 1+4x1 mm. Örtbladen visa ingen 

 utpräglad heterofylli. Den förlängda hypokotylen öfvergår utan tydlig gräns i den 

 grenade hufvudroten. 



Cerastiiim arvense! 



Undersökningsmaterial: i kultivr uppdragna årsplantor: H. B. U. /vo 1903. 

 Litteratur: Ltjbbock I, 1, pp. 290—1, fig. 200. 



Örtartad pollakantli af direkt sträckledad typ. — Under odling å trädgårdsland 

 i Uppsala botaniska trädgård sommaren 1903 utbildade växten under groningsåret 

 ett rikgrenadt såväl ofvan- som underjordsaxelsystem. De örtbladiga ofvanjordsax- 

 larna blefvo tidigt plagiotropa. Underjordsaxlarna utbildades såsom lågbladiga utlö- 

 pare. Såväl ofvan- som underjordsaxlarna voro tidigt birotdrifvande vid nodi. Äfven 

 of vänj ordsskotten öfvervintrade vintergröna, ehuru på. våren ganska illa medfarna 

 af vinterkölden. 



Cerastimn alpinnm! 



Undersökningsmaterial- års— 2-årsplantor : T. Lpm. Nuolja % 1903; C. 

 alp. f. gläbrum: års— 2-årsplantor: T. Lpm. Abisko-dalen, grusmark 2 % 1903; i kultur 

 uppdragna ungplantor: H. B. U. s. 2 7i , gr. 'V,, 1903, sk. 29 /o 1904. 



C. alpinum synes i naturen (T. Lpm.) i regeln första året öfvervintra på rosett- 

 skottliknande stadium. Dock har jag funnit /. glabrum å grusmark första året ut- 

 veckla direkt förlängda internodier; mot skottspetsarna inträdde emellertid internodie- 

 förkortning och öf ver vi ntr ingen skedde så förmedelst de rosettlika skottspetsarna. 

 Först andra året syntes sidoskottalstring, senare äfven eventuell utlöparbildning in- 

 träda. Det första förstärkningsstadiet syntes i naturen vara af flere (mer än 2) 

 års längd. 



De i kultur uppdragna ungplantorna hade på hösten (1904) utbildat ett direkt 

 sträckledadt, rikgrenadt, plagiotropt epikotylskott. Sidoskotten voro dels örtbladiga 

 ofvanjordsskott, dels lågbladiga (eller låg— örtbladiga) underjordsutlöpare. Såväl 

 ofvan- som underjordsaxlarna voro rikt birotdrifvande vid nodi. Hufvudrotsystemet 

 var dock skäligen kraftigt utbildadt. Skottaxlarna öfvervintrade alla; de å ofvan- 

 j ordsskottspetsarna rosettlikt gyttrade örtbladen voro vintergröna. Skotten voro alla 

 ännu rent vegetativa. 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, kort— otydligt skaffade, lancettlika, 

 c:a 3 x 1 mm. Örtbladen visa ingen egentlig heterofylli. Den förlängda hypokotylen 

 öfvergår utan tydlig gräns i den grenade hufvudroten. 



