KTJNGL. SV. VET. AKADEMIENS- HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 303 



Litteratur: Areschoug IV, p. 263. — Ascherson I, p. 97. — Brundin I, 

 pp. 18 — 19. — Johansson III, p. 61. 



A. serpyllifolia är enligt Johansson, 1. c, på Gottland »normalt höstgroende». 

 De första groddplantorna har lian funnit på sandfält i midten af augusti. »I höst- 

 säd uppträder växten snart efter sådden i form af groddpl., som mot senhösten och 

 vintern blifva rikt grenade och hafva förlängda plagiotropa skott. De kunna nå en 

 storlek af 15 cm. i diameter och väga flera gram, men vanligen äro de mindre.» 

 Växten är »alltså vinterannuell. Mycket sällan träffar man ett enstaka individ, som 

 öfvervintrat på floralt stadium. I vårsäd förekommer växten såsom sommarannuell, 

 mycket sparsammare och är där upprat, föga förgrenad.» — Af Brundin, 1. c. föres 

 A. serpyllifolia till Alyssum calycinum-tyipen. 



I Västergötland har jag i midten af augusti funnit tämligen långt i utveck- 

 ling hunna, från hjärt- och nedre örtblads vecken grenade årsplantor, sannolikt grodda 

 redan i midten af juli. Dessa liksom ännu mera under hösten och vintern påträf- 

 fade, synnerligen kraftiga, stundom redan första årets 'höst blommande individ synas 

 mig tyda på biennitet. ' I såväl Västergötland som Uppland har jag emellertid fun- 

 nit växten i regel höstgroende och vinterannuell. Sommarannuella individ har jag 

 ej påträffat. — De öfvervintrade plantorna äro på våren friskt gröna. 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, skaffade, ovala — lancettlika, c:a 2,5 

 + 4 X 1,5 mm. Örtbladen visa ej heller här någon utpräglad heterofylli. Om hypo- 

 kotyl och rotsystem se Arenaria trinervia. 



Aiumodenia peploides! (Tafl. XIX, B: i.) 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantor: Sk. Åhus L7 / e (fig. 1 a, b), 

 2 Vs 1904; års — andraårsplantor : Hall. Halmstad V» 1904 (fig. 1 c — i). 

 Litteratur: Erikson I, pp. 219—23. 



Örtartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Vårgroning har jag iakttagit i 

 naturen. Enligt Erikson äro dock fröna grobara redan frömognadsårets höst. 



Utvecklingen från frö är studerad af Erikson, 1. c: »Hjärtbladen äro till en 



början epiga3iska och ligga platt utbredda ofvanpå sanden. Sedan begrafvas 



äfven hjärtbladen i sanden, därigenom att denna blåser upp kring växten och för- 

 modligen äfven genom rotens sammandragning. Samma öde träffar äfven de ofvan- 

 för hjärtbladen belägna örtbladsparen, det ena efter det andra. Bladen ombildas 

 härigenom till lågblad, i det att klorofyllet försvinner och skifvan krymper ihop till 

 en gul-h vitaktig hinna. — Denna iakttagelse angående jordstammens uppkomst har 

 redan gjorts af C. Brick (Beiträge zur Biologie und vergleichende Anatomie der 

 baltischen Strandpflanzen. Schriften der Naturforschenden Gesellschaft in Danzig. 

 Bd. 7.) — — — I vinklarna af hjärtbladen, hvilka liksom de öfriga bladen vid 

 basen äro slidlikt hopväxta, anläggas därefter seriala knoppar, vanligen tre i hvarje 





1 Obs. i samband härmed växten såsom vinterståndare, Sernander III, p. 324. 



