:!()4 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONERNA. 



bladveck, af hvilka den öfversta är kraftigast. Knopparna komma slutligen att sitta 

 fritt, därigenom att hjärtbladsslidan spränges. Knoppbildningen fortskrider efter hand 

 till de högre upp belägna bladen, i hvilkas vinklar i vanliga fall endast anlägges ett 

 par knoppar, en i hvarje bladveck.» 



Huru långt utvecklingen i naturen fortskrider under groningsåret har jag ej 

 kunnat med bestämdhet afgöra. Af de af mig på hösten vid Halmstad insamlade 

 ungplantorna (se fig. 1 c — i) torde nog flertalet vara att anse såsom årsplantor, och 

 skulle i så fall under första året ett ofta rikgrenadt epikotylskott hafva kommit till 

 utveckling. Skottaxlarna äro vanligen till sina nedre internodier låg — örtbladiga, 

 öfversandade (se fig. 1 c — f), of van sanden typiskt örtbladiga. Å enstaka plantor syntes 

 hufvudskottet bortdödt, ersatt af ett (eller två) skott från hvardera hjärtbladsaxillen. 

 Längre utlöparskott hade ännu icke kommit till utveckling. Hypokotyl och huf- 

 vudrot voro på hösten ganska starkt utvecklade, upplagsförtjockade (se fig. 1 g, h). 

 Å en större (äldre) planta syntes enstaka birötter utgå från hjärtbladsnodus. 



Blomning synes i naturen ej inträda ännu under groningsåret. De örtbladiga 

 skottspetsarna torde öfvervintra gröna. De i hjärtr och nedre ört-(låg-)blad vecken 

 utvecklade knopparna äro slutna, lågbladsklädda (se fig. 1 d— i). 



De liksom örtbladen köttiga hjärtbladen (se fig. 1 a, b) äro sammanväxt slidiga 

 (jmf. Eriksson ofvan), oskaftade, jämnbredt lancettlika, c:a 2 + 10 X 3 mm. Ört- 

 bladen visa ingen egentlig heterofylli. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med 

 den skäligen starka, nedtill fint och rikt grenade hufvudroten. 



Alsine biflora! 



Undersökningsmaterial: grodd — ungplantserie: T. Lpm. Vassitjåkko 7* 1903. 



Örtartad pollakanth af rosettskottliknande typ. Groning försiggår i naturen 

 om »våren». 



Hjärtbladen äro kort sammanväxt slidiga, oskaftade, ovalt lancettlika, c:a 0,3 

 + 2 x 0,6 mm. Örtbladen visa ingen egentlig heterofylli. Den förlängda hypokotylen 

 sammanflyter mecl den grenade, genomgående hufvudroten. 



Under groningsåret utvecklas ett fåtal föga sträckta internodier. De till följd 

 af internodieförkortningen rosettlikt gyttrade bladen öfvervintra, men synas tidigt 

 andra året intorkade. Andra eller tredje året inträder sidoskottalstring. Hypokotyl 

 och hufvudrot förtjockas svagt till nästan omärkligt. Det första förstärkningsstadiet 

 synes i naturen vara af flere års längd. 



Alsine stricta! och Alsine liirta. 



Undersökningsmaterial: A. strida: andraårsplantor: T. Lpm. Vassitjåkko 

 ls / 8 1903. 



A. stricta och A. hirta synas båda till sin första utveckling nära öf verensstämma 

 med föregående art. 





