30Ö N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIK.OTYLEDONERNA. 



Litteratur: Areschoug IV, p. 271. — Ascherson I, p. 96. — Hartman I, 

 p. 246. - - Johansson III, p. 45. — Lubbock I, 1, pp. 221—2, fig. 201. — Neuman 

 I, p. 551. — Wittrock II, p. 446. 



S. procumbens uppgifves af Neuman, 1. c, såsom perenn och ettårig, annars i 

 Hororna vanligen endast såsom perenn, så också af Johansson, 1. c. — I Västergöt- 

 land liar äfven jag funnit växten i regeln pollakanthisk; på hård lerjord har jag dock 

 påträffat enstaka rent sommarannuella individ. 



Af S. procumbens har jag funnit grodd — ungplantor under så godt som hela 

 vegetationsperioden, från tidigt på våren till sent på hösten. Fröna torde vara genast 

 vid mognaden grobara; blomningstiden är utsträckt öfver hela vegetationsperioden. Under 

 groningsåret utvecklar den vårgrodda plantan ett grenadt, rosettliknande, å de m. 1. m. 

 plagiotropa — båglikt uppstigande sidoaxlarna vanligen i blom gående epikotylskott. 

 Såväl större som mindre plantor öfvervintra gröna. 



Hjärtbladen äro sammanväxt slidiga, lineära, c:a 1,5 x 0,2 mm. Örtbladen visa 

 ej heller här någon egentlig heterofylli. Den förlängda hypokotylen sammanflyter 

 med den vanligen rikt och fint grenade hufvudroten. 



Sagina maritima. 



Litteratur: Johansson 777, p. 90. 



Spergula arvensis! 



Undersökningsmaterial: ungplantor: Vg. Hassle prästgård 10 A 1902; blom- 

 mande individ af årets andra generation: Vg. Hassle kyrkogård /» 1904; i kultur 

 uppdragna årsplantor: Vg. Hassle prästgård, trädgårdsland: fr. insaml. 2 %, s. "A, 

 plantor sk. "/, 1904. 



Litteratur: Johansson III, p. 96—7. — Lubbock I, l, p. 223 — 4. — Wydler 

 VII, p. 49. 



Sp. arvensis har jag såväl i Västergötland som äfven i Uppland funnit rent som- 

 marannuell. Såsom sådan uppgifves den också i flororna. Johansson, 1. c, har på 

 Gottland funnit växten förutom i regeln sornmarannuell äfven vinterannuell. Han 

 säger härom: »I kanterna af en med höstråg besådd åker på fuktig sand vid Väster- 

 garn har jag likväl i slutet af april 1898 funnit talrika öfvervintrande plantor, som 

 vid den tiden voro färdiga att börja sin blomning. Nedre stjälkblad voro i allmän- 

 het vissnade, och ofta funnos rester af förlängda skott, som utvecklats föregående 

 år. Växten kan följaktligen understundom vara vinterannuell. På en sandig potatis- 

 åker i närheten funnos i okt. detta år plantor i alla stadier; troligen kunna de minst 

 avancerade öfvervintra.» 



Att fröna äro grobara redan under frömognadsåret har jag funnit af kultur- 

 försök; höstgroning har jag också observerat i naturen. Den varma sommaren 1904 

 uppträdde växten i Västergötland, Hassle, till och med såsom en typisk efemär, i det 



