KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. NIO 2. 321 



Urtica urens! 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantor : Vg. Hassle prästgård 2 A 1902; 

 Öl. Resmo 22 A 1905; sent grodda dvärgindivid: Uppl. Uppsala 2 %o 1901. 

 Litteratur: Johansson III, p. 100. — Winkler I, pp. 10—11. 



Sommarannuell hapaxanth af direkt sträckledad typ. Ännu långt fram på 

 senhösten eller in på förvintern påträffas blommande plantor. På våren äro dock 

 alla, äfven före vinterns inträde ej blommande plantor bortfrusna. Sent grodda frön 

 gifva stundom upphof till dvärgindivid. 



Hjärtbladen äro skaftade, ovala, i spetsen grundt urnupna, c:a 3 + 6 x 4 mm.; 

 de kvarsitta stundom ännu vid blomningen, 1 så särskildt å dvärgexemplar. Primor- 

 dialbladen äro relativt glest och groft trubbsågade, ytterst glest brännhåriga. Tidigt 

 inträder sidoskottalstring från hjärt- och nedre örtbladsvecken. Den förlängda, ofta 

 starkt upplagsförtjockade hypokotylen är vanligen genom större groflek tydligt af- 

 gränsad från den fint och rikt grenade hufvudroten. 



Urtica dioica! (Tafl. XIX, B: 3.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantserie : Vg. Hassle prästgård 2 A, 

 18 A 1902 (fig. 3 a, b), 12 A 1903 (fig. 3 c, d); öfvervintrade fjolårsplantor: Uppl. Upp- 

 sala 2 %, A 1903; i kultur uppdragna årsplantor: II. B. U. Ao 1903. 



Litteratur: Hildebrand II, p. 67. — Lubbock I, 2, pp. 500—1. — Wink- 

 ler I, pp. 10—11. 



Örtartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Groning försiggår i naturen 

 om våren. 



Hjärtbladen äro skaftade, rundade, i spetsen grundt urnupna, c:a 2,5 + 2,5 x 2,5 

 mm. Primordialbladen äro relativt glest och groft sågade, gleshåriga, utan eller med 

 enstaka brännhår. Den förlängda hypokotylen synes vanligen äfven här genom 

 större groflek m. 1. m. tydligt afgränsad från den rikt grenade hufvudroten. 



Under groningsåret utvecklas i naturen ett c:a dm. -högt epikotylskott (se fig. 

 3 a, b). Tidigt komma i hjärt- och nedre örtbladsaxillerna sidoskott till anläggning, 

 men vanligen ej till någon högre utbildning ännu under groningsåret: uppstigande — 

 ortotropa, öppna vinterskott utbildas (se fig. 3 a, b). Den hypokotyla axeln för- 

 tjockas starkt och bildar ett tapplikt upplagsorgan, hvari dock vanligen äfven öfre 

 delen af hufvudroten ingår (jmf. fig. 3 a, b, c, d). Birötter utgå från hypokotylen, 

 jämväl från epikotylbasen (jmf. fig. 3 b, c). Under vintern bortdör epikotylskottet 

 (m. 1. m. fullständigt), och öfvervintringen sker förmedelst de ofvan omnämnda vin- 

 terskotten (jmf. fig. 3 c, d). 



1 Jmf. Winkler, I. c. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 40. N:o %. il 



