KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 2. 323 



X 7 mm. Primordialbladen (se fig. 1 b — e) äro symmetriska, groft enkeltandade, 

 ovala — lancettlika. Den förlängda hypokotylen blir stamlik och ingår i stamsystemet; 1 

 nedtill öfvergår den utan tydlig gräns i den starka, kraftigt grenade hufvudroten. 



Under groningsåret utvecklas ett ortotropt, radiärt, 2 motsattbladigt, vanligen 

 blott några få cm. högt, ogrenadt epikotylskott (se fig. 1 b — e); de i Eskilstuna in- 

 samlade årsplantorna hade dock på hösten utvecklat ett ända till 21 cm. högt, 

 alltjämt radiärt och motsattbladigt epikotylskott. Hypokotylen förstärkes och för- 

 tjockas, hvarvid ytväfnaderna slutligen söndersprängas. — På hösten fällas bladen, 

 och öfvervintringen sker förmedelst de slutna, lågbladiga spets- och axillärknopparna. 

 Andra året utvecklar spetsknoppen ett dorsiventralt, spiralbladigt skott (se fig. 1 f, g). 

 Skottspetsen bortdör så andra årets höst och växten öfvergår nu till sympodial 

 byggnadstyp. 



Betula alba L.! (Tafl. XX, A: 2.) 



Undersökningsmaterial: grodd— ungplantserie : Vg. Hassle, Nordängen 3 % 

 1902 (fig. 2 a), "A 1903 (fig. 2 d— g); Vg. Hassle, Holmarna 27 A 1902 (fig. 2 b, c), 

 2 % 1903 (fig. 2 h); Nb. Brännberg : %, V, 1903; 4-årig ungplanta: T. Lpm. Nuolja 

 V s 1903; 3 B. verrucosa: ungplantor: Uppl. Torstuna u / s 1895, J. A. Z. Brundin. 



Litteratur: Haglund I, p. 56. — Lubbock I, 2, pp. 540—1, fig. 672. — 



SYLVÉN IV, p. 7. — WlNKLER T, p. 11. 



Trädartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Groningen försiggår i naturen 

 om våren. 



Hjärtbladen (se fig. 2 a) äro skäligen små, 4 skaffade, ovala, c:a 0,5 — 1 + 3 X 

 1,5 — 2 mm.; å de af Brundin insamlade B. vemtcosa-plantorna mätte hjärtbladen 

 ända till 2 + 5x4 mm. Primordialbladen (se fig. 2 a) äro rundadt ovala — spadlika, 

 framtill 3-tandade. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den starka, grenade, 

 genomgående hufvudroten. Tidigt uppträda mykorrhizabildningar. 



Under groningsåret utbildas i naturen (jmf. fig. 2 b, c; d— g; h) ett c:a 1— 

 öfver 10 cm. högt, ogrenadt, radiärt, spiralbladigt epikotylskott. Hypokotylen för- 

 stärkes och förtjockas och ingår i rotsystemet. Birötter utbildas vanligen från 

 hypokotylen, stundom äfven från epikotylens nedre, då af jord öfverlagrade delar. 

 — På hösten fällas bladen, och öfvervintringen sker förmedelst de slutna, lågbladiga 

 spets- och axillärknopparna. Andra årets utveckling öfverensstämmer med första 

 årets; ett monopodium bildas. Förr eller senare inträder dock i och med skott- 

 spetsens bortdöende på hösten ett omslag i utvecklingen från monopodium till sym- 



1 Jmf. WlTTROCK. 1. C. 



2 Jmf. GOEBEL, 1. C. 



3 En afbildning af denna planta meddelas af Haglund I, p. 54. 



4 Jmf. TTinkler, 1. c. 





