324 N. SYLVÉN, OM DE SVENSKA DIKOTYLEDONEJtNA. 



podium. ' Under andra året utbildas ofta de öfre och de mellersta axillärknopparna 

 kortskottartadt (se fig. 2 h). Det första förstärkningsstadiet är af flere års längd. 



Betula nana! 



Undersökningsmaterial: 1 — 2-årsplantor: Nb. Brännberg 3 7s — Va 1903; 

 ungplantor: Nb. Brännberg 2 % 1903; T. Lpm. Vassijaure / T 1903. 



Buskartad pollakan th af direkt sträckledad typ. — Hjärtbladen äro små, kort- 

 skaftade, ovala, c:a 0,5 + 2,5 x 1 — 1,5 mm. Primordialbladen äro rundadt ovala, framtill 

 3-tandade. Den förlängda hypokotylen sammanflyter med den starka, rikt och fint 

 grenade hufvudroten; äfven här uppträda tidigt mykorrhizabildningar. 2 



Under groningsåret alstras i naturen blott ett fåtal epikotyla internodier; ett 

 ogrenadt, c:a 2 — 5 mm. högt, radiärt, spiralbladigt epikotylskott utbildas. Öfver - 

 vintringen sker äfven här förmedelst slutna, lågbladiga spets- och axill är knoppar. 

 Andra året fortsätter så spetsknoppen monopodialt utvecklingen. Hvad buskstammig- 

 heten beträffar, uppnås den ett senare år genom hufvudskottets bortdöende och nu 

 inträdande kraftig sidoskottutveckling, eller också genom sidoskottens utväxande till 

 lika styrka med hufvudskottet. 



Alnus glutinosa! (Tafl. XX, A: 3.) 



Undersökningsmaterial: ungplantserie: Vg. Hassle, Nordängen 19 / 7 1902; 

 Vg. Hassle, Holmarna 27 A 1902 (fig. 3 a), 29 / 5 1903 (fig. 3 b, c). 



Litteratur: Cleve II, pp. 27—8, fig. 10. — Winkler I, p. 11. 



Trädartad pollakanth af direkt sträckledad typ. Groningen synes i naturen för- 

 siggå om våren. Vid kulturförsök ha frukterna befunnits »utprägladt vårgroende» 

 (Cleve, 1. c. p. 28). 



Hjärtbladen äro skäligen små, skattade, rundadt ovala, e:a 2 + 6x4 mm. 

 Primordialbladen äro ovalt lancettlika, framtill enkelt och glest sågtandade. Den 

 förlängda hypokotylen sammanflyter med den starka, grenade hufvudroten. Å kraftigare 

 plantor inträder redan under groningsåret bakterieknölbildning (se fig. 3 a; b, c(x)). 

 De finare, i korta grenar upplösta sidorötterna synas mykorrhizaförande. 



Under groningsåret utbildas i naturen ett några — öfver 10 cm. högt, ogrenadt, 

 radiärt, spiralbladigt epikotjdskott, som öfver vintrar förmedelst slutna, lågbladiga 

 spets- och axillärknoppar (jmf. fig. 3 a — c). Utvecklingen är alltjämt rent racemös, 

 tills blomning efter ett flere år långt första förstärkningsstadium slutligen inträder. 



1 Jmf. härom Haolvnd, 1. c; om uppkomsten af den för fjällbjörken så karakteristiska buskstammig- 

 heten se Sylvén, 1. c. 



2 Om mykorrhiza hos B. »ana se Hesselman I, p. 14. 



