6 SWENANDER, HARPTTN-, KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 



användts som leksaker af barn, hvilket torde förklara deras obetydliga storlek. Att 

 fullkomligt liknande former emellertid verkligen användts för jakt äfven utan järn- 

 klinga, visas emellertid af det exemplar som Mason afbildar s. 248 tig. 32, som 

 också stammar från Västgrönland, men är betydligt större. Af de här i samlingen 

 förekommande torde för öfrigt möjligen n:o 7 och 8 ha användts för verklig jakt. 

 N:o 2 utmärker sig genom en bakåt plan öf versida, som är bredare än undersidan 

 samt genom sin medelst ett starkt konkaveradt plan snedt afskurna bakre ända. 

 Klingskåran är vertikal. Trots det att nithål saknas, ser det ut, som en järnklinga 

 verkligen en gång funnits, då förrostade lämningar af en sådan, såvidt jag kan döma, 

 ännu kvarsitta i klingskåran. Klingan skulle således endast varit inkilad i den myc- 

 ket trånga skåran. Den ganska långa basalhullingen är genomborrad af tvenne 

 mediana sidohål, för fästande af en ögla till underlättande af utdragningen (jmf. 

 Fabricius s. 147). Skafthålet med skarpt begränsad mynning. Linkanalen som hos 

 föregående, vid, men med tydliga linfåror. 



Fastän betydligt mindre, öf verensstämma Inv. Pf. 3 — 6 nästan fullständigt 

 med n:o 1. Klingskåran är emellertid här horisontal. Huruvida å n:o 3 någon 

 klinga verkligen funnits, kan jag ej aigöra, då själfva främre ändan är afbruten; å 

 n:o 4 finnas däremot rester af klingan samt nithål. N:o 5 är mycket anfrätt, mär- 

 ken efter klingskåra och nithål återstå emellertid ännu ; egendomligt är, att å denna 

 spets framför linhålen å hvardera sidan finnes en smal, ganska djup inskärning. 

 Basalhullingen företer en obetydlig inskärning i spetsen. Linfårorna äro tydliga. 

 N: o 6 är i tvärsnitt mera rundad än föregående. Klingskåran är smal; spår af klinga 

 saknas. En i främre ändan befintlig vertikal inskärning är efter all sannolikhet af 

 senare datum och torde ej representera nithål, hvilkas främre begränsning blifvit 

 bortfrätt, som så ofta händer, enär spetsens främre afrundade ända synes ganska 

 oberörd af tidens tand. Linfåror finnas. Vänstra bakre hälften afslagen. 



Inv. Pf. 7 — 8 äro tvenne tämligen stora barpunspetsar utan h varje spår af 

 järn. De äro mycket höga och hoptryckta från sidorna samt starkt tillspetsade, så 

 att öfre och undre sidan bilda skarpa eggar; vänster sida är rundad, endast längst 

 fram med en svag midtrygg; på högra sidan sträcker sig en midtrygg från spetsen 

 tämligen långt bakåt. Bakre ändan är afskuren medelst ett konkavt snitt; öfre 

 kanten i midten inskuren, så att basalhullingen blir tvådelad; ä n:o 7 är är hullin- 

 gens sidokanter krenelerade af efter h varandra följande fina inskärningar. Linkanalen 

 vid som hos föregående. Linhålen bakåt fortsättande sig i korta distinkta linfåror. A 

 n:o 7 är bakre, vänstra delen borta; tydligen för fasthållande af det nu felande 

 stycket har funnits en senlindning, till hvars fästande de tvenne fåror med häl, som 

 synas å höger sida, tjänat. Å n:o 8 förekommer en bred inskärning rundt om har- 

 punspetsen strax framom bakre ändan. Denna har tydligen också tjänat som stöd 

 för en lind ning, enär en spricka förefinnes på högra sidan om skafthålet. 



Inv. Pf. 9 — 19 äro af ännu enklare beskaffenhet. Som figurerna visa är for- 

 men här mera tillfällig. Tvärsnittet är i allmänhet framåt bikonvext, bakåt ovalt, 

 uppåt något smalare än nedåt. N:o 17 är dolklikt tillspetsad med eggar och sido- 

 ryggar. N:o 13 och 19 ha en skarp rygg på öfversidan, i synnerhet bakåt. N:o 19 



