14 SWENANDER, HARPUNER-, KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 







Längd. 



Fyndort. 



N:r 



54 



8,1 cm. 



Egedesmindes distrikt. 



» 



55 



(i. 2 » 



Ekamiut. 



Inv. Pf. 56 — 57 äro ämnen till harpunspetsar af samma typ som föregående. 

 N:o 56 har med sin starka tillspetsning samt tydliga midtrygg å ena bredsidan efter 

 all sannolikhet varit ämnad att användas utan järnklinga. Materialet är renhorn. 





Längd. 



Fyndort. 



N:r 56 



8 cm. 



Egedesmindes distrikt. 



» 57 



8,1 » 



Akunak. 



Med Inv. Pf. 58 möter oss det enda exemplet, som finnes i samlingen, på en 

 spets, tillhörande den tredje af ofvan anförda typer. Det är utan tvifvel en mera 

 modern spets, arbetad som den är med goda verktyg samt väl bibehållen. Den är 

 mycket långsträckt, i genomsnitt bikonvex, med öfre sidan betydligt flatare än den 

 undre. Klingskåran är horisontal, mycket trång med fina nithål. Klingan torde ha 

 varit af järn. Bakre ändan är med ett snedt, tämligen starkt konkavt snitt af skuren, 

 så att upptill till vänster bildas en lång, i spetsen något aftvärad basalhulling. Denne 

 är genomborrad af tvenne hål, i hvilka ännu rester af en skinnrem kvarsitta. Skaft- 

 hålet koniskt, med skarp gräns. Linhålen med det för nästan alla till gruppen med 

 linhålen på undre sidan hörande spetsar karakteristiska utseendet, inre kanten rak, 

 främre och yttre kanten bågböjda, bakre kanten afrundad, öfvergående i linfårorna. ' 

 Materialet är renhorn. Längd 11 cm. Fyndorten Nök, Egedesmindes distrikt. 



Inv. Pf. 59 — 80 hafva alla tvenne basalhullingar, utgående från harpunspetsens 

 bakre öfre kant och tillhöra sålunda den fjärde af de förut anförda typerna. Till 

 formen äro de något varierande. Än är tvärsnittet bikonvext, dock med öfversidan 

 flatare än undersidan (n:o 59 — 76), än plankonvext (n:o 77 — 80). Hos de förra 

 kan öfversidan understundom vara ganska buktig såsom hos n:o 59 — 62, i hvilket 

 fall basalhullingarne bli snedställda; stundom har den liksom undersidan antydan 

 till midtrygg (n:o 74). N:o 69 utmärker sig därigenom, att den på undersidan 

 längs midtlinien har en c:a 3 mm. bred, upphöjd list, högst i trakten af linkanalen, 

 framåt och bakåt aftagande och så småningom försvinnande. Å n:o 78, en spets, 

 hvars hela främre del saknas (tydligen afborrad för uttagande af klingan), finnes en 

 kort, smal, listformig upphöjning, sträckande sig från vänstra öfre kanten rätt nedåt till 

 vänstra linfårans kant. 2 Största bredden är i allmänhet längst bak, hvarifrån den 

 jämt af tager framåt, främre ändan afrundad. Härifrån göra n:o 79 och 80 undantag, 

 i det båda äro starkt tillspetsade på grund däraf, att de sakna särskild klinga. N:o 

 80 afviker dessutom därigenom, att den har sin största bredd något framför linka- 



1 Linfårorna, som här äro mycket djupa framtill, ha tydligen utförts med tillhjälp af borr; märken efter 

 ett sådant synas nämligen bakom linhälen. 



- En liknande upphöjning har jag förutom ä detta ex. endast iakttagit å lur. Pf. H!) med en sidohulling. 

 Tänkbart vore ju alltid att Inv. Pf. 78 hört till gruppen med sidohulling, men dess stora öfverensstämmelse 

 med t. c\. lur. /'/'. 78, särskildt dess fullkomligt plana öfversida. gör, att jag hänfört den till samma grupp 

 som denna. 



