K.TJNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 3. 17 



starkt utvidgadt, från det bakre går bakåt en svag linfåra. Detta tyder på, att 

 harpunspetsen ej varit fästad i en ögla på linan, utan medelst en knut, som legat i 

 insänkningen kring det främsta linhålet. Skafthålet är koniskt, med skarpt begrän- 

 sad mynning, efter allt att döma arbetadt med knif. En fåra rundt hela harpun- 

 spetsen strax framom bakre ändan samt ett hål på hvardera sidan ha tjänat som 

 fäste för en Hndning, afsedd att reparera tvenne från skafthålet utgående sprickor. 

 Materialet är renhorn. Längd 7,9 cm. Fyndort Jacobshavn. 



Inv. Pf. 82 är likaledes helt af renhorn utan spår af järn. Den är mycket flat 

 och bred, i tvärsnitt bikonvex, framtill med rundad spets, baktill med en kort, bred 

 insänkning från undersidan i stället för skafthål samt tvenne korta tillspetsade hul- 

 lingar, skilda genom en bred, framtill tvär inskärning. Linkanalen genomborrar har- 

 punspetsen direkt och är tvärställd ; emellertid förekommer ingen insänkning för linan 

 på öfversidan ; på undersidan synas linhålen ha varit något utvidgade. Huruvida 

 ifrågavarande spets verkligen någonsin har varit använd som vapen torde vara tvif- 

 velaktigt. Längd 10 cm. Fyndort Claushavn. 



II. Med både basal- och sidohullingar, en eller två af hvartdera 

 slaget, och sidohullingarne, om tvenne, alltid motsatta. 



Man kan inom denna grupp urskilja trenne hufvudtyper: 1) med en på under- 

 sidan belägen sidohulling, 2) med en lateralt belägen sidohulling, 3) med tvenne la- 

 terala, motsatta sidohullingar. Med afseende på basalhullingarnes antal och läge 

 förekommer inom livar och en af dessa grupper samma variation som inom gruppen 

 utan sidohullingar. 



Inv. Pf. 83 — 86 äro representanter för. den första af de nämnda typerna. Af 

 dessa är n:o 86 endast en groft tillskuren leksaksspets af elfenben utan järnklinga. 

 Längden är 4,2 cm. Fyndorten Karsok. De öfriga äro däremot mycket väl arbetade 

 samt hafva haft horisontal järnklinga, hvilken för öfrigt i tämligen oskadadt skick 

 ännu kvarsitter å n:o 83 och 85. Till formen synes klingan ha varit rhombisk med 

 något afrundade sidohörn. Själfva harpunspetsarne äro i tvärsnitt något oregelbundet 

 rundade eller ovala med höjden större än bredden. Genom en baktill tvär, eller som å n:o 

 84 rundad, framtill spetsvinklig inskärning från undersidan uppstår en stark hulling, 

 som är försedd med tydlig midtrygg. Inskärningens bakre kant begränsas å n:o 83 

 och 84 af en obetydlig upphöjd list, å n:o 85 saknas en sådan. Bakre ändan är snedt 

 afskuren på vanligt sätt med ett något konkavt snitt; öfre kanten bildar å n:o 83 



1 Enligt Fabeicius. s. 148 skall detta slags harpnnspetsar användas på Erneineken och Unaken, under det 

 att de förra brukas_till Sekkon. 



K. Sv. Vet, Akad. Handl. Band JO. S:o 3. 3 



