18 SWENANDER, HARPUNER-, KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 



en i spetsen något af tvärad basalhulling, å n:o 84, som baktill är något bredare, är 

 densamma i spetsen inskuren och å n:o 85, som är ännu bredare, är inskäringen så 

 djup, att tvenne basalhullingar bildas. Skafthålet är ganska grundt, koniskt, å n:o 

 85 med bredden större än höjden. A n:o 83, som liksom de båda andra är af ren- 

 horn, bildas botten i skafthålet af en från sidorna inborrad nit af kompakt renhorn, 

 detta förmodligen för stj'rkans skull, och för att stöten skall bli kraftigare, då harpu- 

 nens ändben, "igimak", på detta sätt ej kommer att hvila mot den här noga i cent- 

 rum förlagda spongiösa delen af hornet. N:o 84 har klingf astet förstärkt med ett 

 par smala hornnitar, något bakom det egentliga nithålet. Linkanalen genomborrar 

 å n:o 83 och 84 harpunspetsen direkt från sidorna, å n:o 85 har linkanalen blifvit 

 svagt bågformig, i och med att linhålen förskjutits något åt undre sidan. Å allesam- 

 man tydliga linfåror. 



Längd. Fyndort. 



N:o 83 11,8 cm. (dessutom klingan 2,8 cm.) Egedesmindes distrikt. 



» 84 ll,o » Aito. 



»85 11,8 (dessutom klingan 2,4 cm.) Egedesmindes distrikt. 



En något liknande harpunspets härstammande från Upernavik afbildas af Mason 

 sid. 260 fig. 52. Det är efter all sannolikhet en mera modern typ, härledd tämligen 

 direkt från den primitiva typ, som representeras af t. ex. Inv. Pf. 1. Att den ej 

 kommit till någon allmännare användning, något som bevisas af dess sällsynthet, 

 torde väl bero på dess mindre genomträngningsförmåga, orsakad af sidohnllingens 

 läge i ett plan vinkelrätt mot klingans samt för öfrigt på grund af hela harpunspetsens 

 betydande höjd. Dess kvarhållningsförmåga torde däremot vara om möjligt större 

 än hos former med laterala sidohullingar. 



Inv. Pf. 87—92 äro alla spetsar med en lateralt belägen sidohvilling. 



Inv. Pf. 87 — 88 äro två utan tvifvel mycket gamla harpunspetsar, hvilkas orien- 

 tering vållar någon svårighet, då linkanalen genomborrar harpunspetsen direkt, och 

 basalhullingen å n:o 87 (å n:o 88 är den bortvittrad, om den någonsin funnits), ej 

 är belägen mediant. Emellertid lämnar skafthålet här ledning : det är nämligen ej 

 slutet, utan endast en öppen konisk insänkning. Vid jämförelse med andra typer 

 med öppet skafthål (Inv. Pf. 80, 120 m. fl.) visar sig, att skafthålets öppna sida 

 alltid vetter nedåt. Utgående härifrån, få vi å båda de ifrågavarande spetsarne 

 sidohullingen belägen på högra sidan och basalhullingen å n:o 87 belägen upptill till 

 höger ; linkanalen genomborrar harpunspetsen vertikalt. Båda äro ganska tunna, med 

 höjden betydligt mindre än bredden och synas ha haft järnklinga, n:o 87 en vertikal, 

 n:o 88 en horisontal sådan. Väl att märka är, att det förra läget här är mera 

 praktiskt än det senare, ty spetsen har antagligen varit fästad vid linan med en ögla, 

 och då nu linkanalen är vertikal, kommer den vertikala klingan vid linans sträckning 

 att verka hämmande, den horisontala däremot skärande. Huruvida linan utgått från 

 höger eller vänster sida, är nu omöjligt att afgöra, då inga linfåror finnas, som kunna 

 lämna någon upplysning; i hvilketdera fallet som helst är antingen basal- eller sido- 

 hullingen olämpligt placerad. Troligast är väl emellertid, att linan utgått från höger 



