22 SWENANDER, HARPUN-, KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 



så anfrätt, att detta ej kan afgöras). Den är horisontalt fästad med en järnnit. 

 Inskärningen baktill trubbvinklig. Bakre ändan ej urhålkad. Skafthålet koniskt, 

 numera på grund af vittring öppet undertill. Linkanalen bågformig. Linhålen 

 synas ha varit ovala, men hela undersidan af harpunspetsen är numera så starkt 

 vittrad, att linkanalens nuvarande mynningar väl knappast varit de ursprungliga. 

 Detta torde också förklara, att linhålen nu ligga så påfallande nära h varandra. 

 Materialet är renhorn. Längd 11,8 cm.; dessutom järnklingan framom spetsen 4,5 cm. 

 Fyndort Ikaresak. 



Inv. Pf. 102 — 103 utmärka sig därigenom, att längs öfversidans midt löper 

 en å n:o 102 otydligt, å n:o 103 tydligt markerad rygg. Å den senare finnes en 

 sådan, fastän svagare, äfven längs undersidans midtlinie. Båda ha haft järnklinga, 

 fastän den nu är borta; å n:o 102 saknas dessutom numera den ena sidohulliugen. 

 Inskärningen bakom sidohullingarne som hos n:o 101. Bakre ändan är å n:o 102 

 afskuren med ett starkt lutande något konkaveradt snitt, så att en tämligen lång, 

 median basalhulling uppstår. Denna är i spetsen något af stympad, hvilket emellertid 

 synes vara gjordt senare, än spetsen förfärdigades. Skafthålet är vidt, koniskt, med 

 skarpt begränsad mynning. Å n:o 103 är bakre ändan afskuren med ett obetydligt 

 latande snitt och starkt urhålkad; den mediana basalhullingen blir således mycket 

 kort, och skafthålets mynning ej skarpt begränsad. Linhålen ligga å båda på under- 

 sidan, dock tämligen långt åtskilda, å n:o 102 med rak inre kant, å n:o 103 med 

 äfven denna bågböjd och utan gräns fortsättande sig i den främre. Linfåror mycket 

 korta, men distinkta. Material renhorn. 



Längd. Fyndort. 



N:o 102 10,o cm. (främre ändan något afbruten) Ekamiut. 



» 103 10,i » Aito. 



Inv. Pf. 10a öfverensstämmer rätt mycket med föregående, men öfre sidan är 

 tämligen plan, dock baktill med en svag median rygg; undre sidan är svagt rundad. 

 Dessutom har inskärningen bakom sidohullingarne, som liksom hos föregående är 

 mycket kort, bågböjd bakre kontur. Järnklingan är ännu ganska väl bibehållen, 

 långsträckt rhombisk, fästad med en järnnit. Partiet bakom inskärningen är framtill 

 mycket smalt, men tilltar i vidd så småningom bakåt, så att bredden vid bakre 

 ändan är ungefär densamma som mellan sidohullingarnes spetsar. På sidorna framtill 

 begränsas detta parti af snedt utåt lutande plana ytor, på hvilka de ovala linhålen 

 äro belägna således i det närmaste lateralt. Linkanalen är också ytterligt svagt 

 bågböjd. De framom linhålen plana sidorna blifva bakom desamma konkava 

 på grund af de starka linfårorna, som, aftagande i djup, men tilltagande i bredd, 

 fortsätta ända till harpunspetsens bakre ända. Denna är tämligen tvärt afskuren 

 med ett fullkomligt plant snitt, ej urhålkad, så att skafthålet, som är vidt, men 

 tämligen grundt, koniskt, får en skarpt begränsad mynning. Materialet är renhorn ; 

 den spongiösa delen är omsorgsfullt förlagd till öfversidan. Längd 9,8 cm., dessutom 

 järnklingan 3,3 cm. Fyndort Jacobshavn. Trots det för modernare harpun- 



