KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 3. 23 



spetsar ovanliga läget af linhålen är denna spets utan tvifvel af senare datum, 

 omsorgsfullt arbetad som den är med skarpa verktyg och väl bibehållen. 



Inv. Pf. 105 har en upptill till vänster belägen basalhulling alldeles som Inv. 

 Pf. 58. För öfrigt öfverensstämmer den i mångt och mycket med närmast förut 

 beskrifna former. Öfre sidan är tämligen plan, utan spår till rygg, undersidan har 

 däremot en svagt markerad midtrygg, som dock baktill nästan helt och hållet för- 

 försvinner. Sidorna äro rundade. En horisontal järnklinga har funnits, järnniten 

 och en obetydlig rest af basen finnas ännu kvar. Inskärningen bakom sidohullingarne 

 med tvär bakre kontur. Basalhullingen i spetsen tvärhuggen. Skafthålet koniskt, 

 med skarpt begränsad mynning. Linkanalen starkt bågböjd^ så att linhålen komma 

 att ligga på undre sidan; de äro runda, bakåt öfvergående i de korta, men djupa 

 och skarpt markerade linfårorna. Materialet är renhorn med den spongiösa delen 

 på öfversidan. Allt tyder på, att spetsen är af ganska ungt datum. Längd 10.5 cm. 

 Fyndort Nök, Egedesmindes distrikt. 



Inv. Pf. 106 har troligen också haft endast en basalhulling, placerad på samma 

 sätt som å föregående. Emellertid är harpunspetsens bakre del så söndrig, att man 

 numera ej kan afgöra, om den upptill till vänster befintliga hullingen en gång haft 

 en motsvarighet på höger sida. Den från höger till vänster sneddande afskärningen af 

 harpunspetsens bakre ända tyder emellertid ej härpå. Öfre sidan har tydligen varit 

 i det närmaste plan, undersidan är starkt hvälfd, så att tvärsnittet blir plankon- 

 vext. Klinga saknas, och är partiet framom sidohullingarne i stället skarpkantadt. 

 Inskärningarne bakom sidohullingarne äro bakåt ytterligt svagt begränsade. Lin- 

 kanalen genomborrar harpunspetsen i det vertikala medianplanet något snedt, i det 

 att undre linhålet är beläget något längre tillbaka än det öfre. Det förra öfvergår 

 bakåt i en bred kort linfåra; om det öfres beskaffenhet kan man nu ej få någon 

 kunskap, då harpunspetsen därstädes är starkt vittrad. Troligt är emellertid, att 

 dess mynning varit utvidgad, och harpunlinan varit fästad medelst en i denna ut- 

 vidgning h vilande knut. Härpå tyder både linkanalens läge i det vertikala median- 

 planet och dess något lutande riktning. Basalhullingen är tillspetsad. Skafthålet 

 koniskt, med skarp gräns, hela dess öfre begränsning är emellertid numera borta. 

 Tydligen för lagning af den spricka, som vållat bortfallandet af denna öfre del, finnas 

 på undersidan af den kvarvarande delen trenne smala fåror och lika många hål för 

 en senlindning. Materialet är renhorn med den spongiösa delen på öfversidan. Längd 

 8,6 cm. Fyndort Aito. 



Inv. Pf. 107 är en mycket illa medfaren harpunspets af renhorn. Man kan 

 numera ej med säkerhet afgöra, huruvida den haft en eller två basalhullingar, då hela 

 öfre högra delen baktill är bortvittrad. Mest antagligt är emellertid, att den haft 

 tvenne, alldenstund bakre begränsningen undertill är liksidig. Klingskåran är hori- 

 sontal. Linkanalen är starkt bågböjd, numera, väl endast på grund af vittring, på 

 öfversidan öppen. Linhålen belägna på undre sidan, runda, med skarpt markerade, 

 tämligen långa linfåror. Strax framom bakre ändan tvenne fåror samt hål för lind- 

 ning. Längd 8,8 cm, Fyndort Aito. 



