24 SWENANDER, HARPUN-, KASTPIL- OCH I.ANSSPETSAR. 



Inv. Pf. 108 — 118 hafva alla två basalhullingar belägna ofvan det horisontala 

 medianplanet. 



Inv. Pf. 108 — 109 äro tvenne tydligen mycket gamla spetsar af renhorn. 

 Båda äro starkt vittrade, så att å n:o 108 saknas t. o. m. skafthålets undre vägg, 

 något som här ej torde vara ursprungligt. De äro ganska flata och breda, och tvär- 

 snittet torde ursprungligen ha varit bikonvext. Båda hafva haft lös klinga, af 

 hvilket material kan nu ej af göras. Det å n:o 109 ännu befintliga nithålet är 

 mycket vidt. Inskärningarne bakom sidohullingarne äro å n:o 108 baktill rundade, 

 å n:o 109 bilda dess bakre och inre begränsning en spetsig vinkel ungefär som fram- 

 till, så att här tvenne mindre, framåtriktade hullingar uppkomma, en anordning, som 

 naturligtvis är mycket oklok, då dessa hullingar ju endast kunna vara till hinders 

 vid harpunspetsens inträngande. Bakre ändan upptill med tvenne basalhullingar, af 

 hvilka emellertid den ena (den vänstra) å n:o 108 är mycket kort. ' Skafthålet 

 synes å n:o 108 varit skarpt begränsadt, å n:o 109 förefaller däremot begräns- 

 ningen mera otydlig. Det egendomligaste för de båda spetsarne är linkanalen, 

 som på öfversidan är fullkomligt öppen och har linhålen belägna i det närmaste 

 mediant " efter h varandra. Själfva linfästet, som å öfversidan är inskuret, för att 

 linans ögla ej skall nå öfver harpunens yta, kommer således att stå i harpunens 

 tvär- i stället för som vanligt längdriktning, hvilket emellertid måste vara mycket 

 opraktiskt, då renhornet lättare brister i längd- än i tvärriktningen. Båda äro 

 funna i Egedesmindes distrikt. Längd: n:o 108: 9,1 cm. (spetsen afslagen), n:o 109: 

 13,2 cm. 



Inv. Pf. 110 är en mycket väl arbetad harpunspets, helt och hållet i saknad 

 af lös klinga. Partiet framom sidohullingarne är skarpeggadt samt försedt med midt- 

 rygg både på öfver- och undersidan, så att tvärsnittet blir rhombiskt. Hela partiet 

 bakom sidohullingarne är mycket smalt och högt, endast långsamt vidgande sig bakåt. 

 Inskärningarne bakom hullingarne öfvergå nästan utan gräns bakåt i harpunspetsens 

 plana sidor. Både öfver- och undersida äro bakom linkanalen svagt konvexa, och 

 harpunspetsens höjd därstädes ungefär lika med bredden. Bakre ändan är snedt af- 

 skuren, i det närmaste plan, upptill i midten med en vinkelformig inskärning, så att 

 tvenne obetydliga, tillspetsade basalhullingar uppstå. Skafthål skarpt begränsadt. 

 Linkanalen genomborrar harpunspetsen direkt från sidorna. Linhålen äro runda. 

 Fårorna breda, men ej djupa, de fortsätta långt bakåt. Material renhorn med den 

 spongiösa delen i centrum. Längd 9 cm. Fyndort Kekertasoeitsiak. 



Inv. Pf. 111 visar en del öfverensstämmelser med föregående, men framför allt 

 med Inv. Pf. 104, fastän den har två mycket stora basalhullingar. Partiet framom 

 sidohullingarne äro bikonvext i tvärsnitt. Partiet bakom inskärningarne, som längst 

 fram är ganska smalt, men så småningom vidgar sig bakåt, är i tvärsnitt 4-sidigt, 

 med konvex öfver- och undersida, den förre betydligt bredare än den senare, så att 

 sidorna, som äro plana, komma att luta snedt utåt. Inskärningarne äro fullkomligt 



1 Huruvida detta är urpsprungligt. eller om den blifvit så genom nötning, kanske af vatten, kan jag ej 

 afgöra. Arven den högra sidokullingen är å ifrågavarande spets kortare än den vänstra. 



2 A n:o 108 stå de något snedt. 



