KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 3. 25 



som å n:o 104 korta, med rundad bakre kontur. En horisontalt fästad järnklinga 

 har funnits, men är numera bortsågad. Bakre ändan är urhålkad, så att skafthålets 

 mynning ej blir skarpt begränsad. Linkanalen är mycket svagt bågböjd. Linhålen 

 äro belägna på sidorna, något ovala, med tämligen korta, breda linfåror. Materialet 

 är renhorn. Längd 9,i cm. (spetsen något af bruten). Fyndort Aito. 



Inv. Pf. 112 — 116 äro alla med hvarandra i hufvudsak öfverensstämmande. 

 Allesamman ha haft en horisontal järnklinga, fastän den numera är bortsågad eller 

 bortskuren: endast å n:o 114 är klingskåran ännu hel. Tvärsnittet är hos n:o 114 

 bikonvext både framom och bakom inskärningarne för hullingarne, hos n:o 113 och 

 116 är det bikonvext framom och långsträckt ovalt bakom desamma, under det att 

 å n:o 115 det är ovalt på båda ställena, enär sidohullingarne å denna spets sakna 

 egg. A n:o 112 kan man ej med säkerhet yttra sig om det ursprungliga tvärsnittet, 

 då hela spetsen numera är synnerligen starkt förvittrad. Inskärningarnes bakre 

 kontur är å allesamman tvär, bildande rät vinkel med den inre. Bakre ändan är 

 mer eller mindre urgröpt, så att skafthålets mynning åtminstone upptill, är otyd- 

 ligt begränsad. Basalhullingarne äro å n:o 112 och 113 något tillspetsade, å de 

 öfriga tvära och dessutom å 110 i spetsen försedda med en obetydlig inskärning. 

 Linkanalen är å allesamman starkt bågböjd, med linhålen på undre sidan. De senare 

 hafva å n:o 114, 115 och 116 en rak inre kontur; å n:o 113 är den liksom den 

 yttre böjd, å n:o 112 är omöjligt af göra, hurudana linhålen en gång varit. Lin- 

 fårorna äro hos allesamman mycket tydliga, men ej synnerligen långa. N:o 114 är 

 på sidorna om skafthålet genomborrad samt undertill försedd med två fåror för 

 lagning af ett par från skafthålet utgående sprickor. Å n:o 113 är of van skafthålet 

 ett stycke renhorn pålagdt och fästadt med 4 järnnitar. Möjligen har detta skett 

 redan vid förfärdigandet af spetsen eller också senare, då spetsen af en eller annan 

 anledning bräckts sönder ofvan skafthålet. 







Material. 



Längd. 







Fyndort. 





N:i 



IV2 



renhorn 



It.:? cm. 







Egedésmindes 



distrikt. 



» 



1 1:; 





8,3 



(något afbruten i 



spetsen) 



» 



» 



» 



H 1 



» 



!»,0 



(spets afskuren) 





Ekaniiut. 







US 



hvalbeu 



12,5 » 







■j 







1 1 (i 





14.4 







Aito. 





Inv. Pf. 117 är en mycket väl arbetad harpunspets, af samma typ som före- 

 gående, men tydligen endast afsedd att användas som leksak. Den är nämligen 

 endast 5,1 cm. lång. Lös klinga saknas fullständigt, men markeras genom inskärning 

 och förtunning af spetsen. Linfåror saknas. Materialet är renhorn. Fyndort 

 Ikaresak. 



Inv. Pf. 118 är bakre ändan af en harpunspets, som efter all sannolikhet gått 

 sönder under förfärdigandet, enär linkanal och linfåror tydligen aldrig blifvit full- 

 bordade. Huruvida den verkligen burit sidohullingar, kan nu ej afgöras. Basal- 

 hullingarne äro tvenne, belägna som hos föregående. Materialet renhorn. Nuvarande 

 längd 4.". cm. Fyndort Jacobshavn. » 



K. Sv. Vet. Ai.a.l. Han.ll. Band 10. N;o 3, I 



