KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 40. N:0 3. 27 



tveksam, enär basalhullingarne här måste anses stå lateralt i förhållande till såväl 

 horisontal- som vertikalplan och linkanalen genomborrar spetsen direkt. Under 

 sådant förhallande anser jag, att sidohullingarnes läge i horisontalplanet och basal- 

 hullingarnes ofvan detta bäst bestämmer orienteringen. Öfverensstämmelsen med 

 föregående liknande typer blir ock härigenom störst. Linkanalen kommer på detta 

 sätt att genomborra spetsen vertikalt liksom å n:o 119 och 120, men dess mynningar 

 äro här fullkomligt lika med tydliga linfåror bakåt, h vadan dessa spetsar tydligen 

 varit fastade i en ögla, så att vid sträckning af linan kraften kommer att verka i 

 horisontalplanet. För att erbjuda större motstånd har därför också å n:o 122 klingan, 

 som emellertid numera är borta, och om h vilken ej kan afgöras, af hvilket material 

 den varit, setat fästad i vertikalplanet; å n:o 121, som haft en klinga af järn, af 

 hvilken ännu rester återstå, har den dock varit placerad i horisontalplanet. Tvär- 

 snittet är framom sidohullingarne bikonvext, å n:o 121 med undersidan, å n:o 122 

 med öfversidan flatast. Bakom sidohullingarne är tvärsnittet rundadt — ovalt. 

 Bakre ändan är å båda tämligen tvärt afskuren, dock något sneddande upp emot 

 den obetydliga, ganska skarpt afsatta, nästan koniska basalhullingen, som å n:o 121 

 är belägen till vänster, å n:o 122 till höger om medianplanet. Skafthålet är å båda 

 koniskt med skarpt begränsad mynning; å n:o 121 är undertill ett stycke borta, som 

 tydligen en gång fasthåUits med en senlindning, då hål och fåror för en sådan finnas. 

 Materialet är i båda renhorn, i n:o 121 starkt svartnadt. 







Längd. 



Fyndort. 



K:r 



1-21 



11, ä cm. 



-j 





1-22 



i:».4 



Cbristiaiisbavn 



II. Med endast sidohullingar. Bakre ändan koniskt tillspetsad 

 för att inpassas i en urholkning i främre ändan på skaftet. 



Jag har härnedan sammanfört en hel del spetsar af ganska olika typer. De 

 flesta af dem betecknas i Pfaffs originalförteckning än som "Lendse" än som 'Har- 

 punspidse." Helt visst finnas också tydliga öfvergångsformer till de typiska lans- 

 spetsarne, och möjligt är ju, att en eller annan verkligen brukats såsom sådan, t. ex. 

 n:o 156, hvarest både det tvåsidiga linfästet och bakre ändans gestaltning med en 

 afsatt konisk tapp tyder härpå. På grund af den stora öfverensstämmelsen i öfrigt 

 mellan dessa mera tvifvelaktiga former och andra med ensidigt linfäste och med i 

 sin helhet koniskt tillspetsad bakre ända har jag här beskrifvit dem tillsamman, i 

 synnerhet som ju användningen ej kan med säkerhet preciseras för någondera. 

 Gifvet är ju för öfrigt, att öfvergångstyper måste uppstå mellan vapen af så lika 

 användning som kastpilen och lansen. Orienteringen erbjuder stundom vissa svårig- 

 heter. Då hullingarne äro en- eller tvåsidigt anordnade böra ju dessa i överens- 

 stämmelse med förhållandet hos föregående former anses stå i horisontalplanet: lin- 



