28 SWJäNANDER. HARPUtf-, KAS'1'PlL- OCH LANSSSETSAK. 



kanalen, som alltid är öppen eller, om man så vill, uppdelad i två eller tre kanaler, 

 kommer då att genomborra spetsen i vertikal riktning. Hos typer med tre- eller 

 fyrsidigt anordnade hullingar är detta linkanalens läge den enda hållpunkten för 

 orienteringen. Litihålen ligga efter hvarandra i längdriktningen, men äro stundom 

 å ömse sidor fullkomligt lika, hvadan öfver- och undersida ej alltid kan bestämmas. 



Inv. Pf. 123 har tvenne motsatta sidohullingar. Partiet framför dessa är pro- 

 portionsvis mycket långt, då det utgör ungefär hälften af spetsen i sin helhet. Tvär- 

 snittet är framför hullingarne bikonvext, bakom desamma fyrsidigt, med något kon- 

 vexa sidor. Klingan, som tydligen varit af järn, har varit fästad med tvenne i me- 

 dianplanet stående nitar. Bakre ändan är från ena bredsidan tämligen tvärt inskuren, 

 så att den därpå följande koniskt af smalnande delen endast blir hälften så tjock 

 som partiet närmast framför. Linkanalen genomborrar spetsen tvenne gånger. Linhålen 

 äro ovala, med största diametern i spetsens tvärriktning, fullkomligt lika på bägge 

 sidor. Materialet är renhorn. Längd 12,5 cm. Fyndorten Ekamiut. 



Huruvida Inv. Pf. 124 bör räknas till blåspilspetsarne eller till de fasta spetsarne 

 (fågelpilspetsarne) torde vara svårt att med full säkerhet afgöra. Då emellertid 

 bakre ändan är tydligt koniskt af smalnande, anser jag emellertid det förra sannolikast. 

 Det är utan tvifvel en mycket gammal spets, gjord som den är af renhorn, med en 

 äggrund klinga af fastare ben, fästad med en bennagel. Sidohullingarne äro tvenne 

 par. Partiet bakom hullingarne är mycket långt. Hela spetsens ena bredsida är 

 starkt konvex, den andra däremot konkav, bakåt mycket starkt. Huruvida denna 

 konkavering är ursprunglig eller uppkommen däraf, att den svampigare hornsubstan- 

 sen borttärts, kan jag ej med säkerhet afgöra. Jag skulle emellertid nästan vilja 

 anse det förstnämnda troligast, då linhålens kanter på denna sida förefalla något af- 

 rundade. Den starka konkaveringen utgör ju ett utmärkt skydd för linan, bättre 

 än någon af de vanliga linfårorna. På den motsatta konvexa sidan är partiet mellan 

 linhålen inskuret, så att liksom å de föregående en fåra bildas mellan linhålen för 

 upptagande af linöglan. Denna sida skulle således representera öfversidan och den 

 konkava undersidan. Längden är 20 cm. och klingan dessutom 1,1 cm. Fyndort 

 Egedesmindes distrikt. 



Af Inv. Pf. 125 — 120 har den förra två, den senare tre par sidohullingar 

 (fastän å n:o 126 den ena sidohullingen i bakersta paret numera är afbruten), men 

 öfverensstämma för öfrigt ganska noga med hvarandra. Tvärsnittet är öfver hullin- 

 garne bikonvext, öfver inskärningarne bakom dessa samt öfver hela bakre delen något 

 oregelbundet rundadt — ovalt. N:o 125 har ännu en väl bibehållen, horisontalt an- 

 bragt järnklinga af lansettlik form; äfven n:o 126 har tydligen haft j är nklinga, fastän 

 den numera saknas. Bakre ändan utlöper hos båda så småningom i en konisk spets. 

 Linkanalerna äro placerade som å n:o 124, men förete den olikheten, att linhålen 

 å ena sidan bakåt fortsättas af tydliga linfåror. Linfäran från det främre hålet 

 sträcker sig således endast mellan de båda hålen, men har den A^anliga formen framåt 

 djupare, bakåt grundare. Å motsatta sidan är partiet mellan de båda linkanalerna 

 aftunnadt, så att en fåra bildas mellan de båda linhålen, tydligen för upptagande af 

 den ögla, i h vilken spetsarne varit fastade. Här kan man således tala om öfver- 



