30 SWKNAXDUR. IIAKIHIX-, KASTPJL- OCH LANSSPETSAR. 







Material. 



Längd. 



Fyndo 



it. 



\:v 



II'!) 



iviihnrii 



31,2 cm. 



Aito 







130 



hvalben 



29,4 



Jacobs! 



lavn. 



Inv. I'f. 131 är en spets af ungefär samma typ som föregående, men har ej 

 mindre än 6 ensidigt anordnade hullingar, af hvilka dessutom hvar och en genom en 

 smal längdskåra synes ha varit delad i tvenne. En svag antydan till en förutva- 

 rande klingskåra kan ännu spåras, fastän spetsen är starkt anfrätt. Linkanalen 

 genomborrar spetsen på vanligt sätt tvenne gånger. Linhålen äro numera så för- 

 störda, att man ej kan skilja mellan öfver- och undersida. Liksom de förra har 

 spetsen varit något utvidgad i horisontalplanet i trakten af linkanalen. Utvidgningen 

 före den koniska afslutningen är däremot högst obetydlig. Materialet är renhorn. 

 Längd 27 cm. Fyndort Aito. 



Inv. Pf. I3:> har 4 starka hullingar längs ena eggsidan samt en mindre å mot- 

 satta sidan något längre tillbaks än den främste af de, förstnämnde. Partiet framom 

 de främsta hullingarne är skarpeggadt och tillspetsadt. Lös klinga saknas helt och 

 hållet. Bakom hullingarne är tvärsnittet i det närmaste cirkelrundt. Bakre ändan 

 utan förtjockning, koniskt tillspetsad. Linkanalen genomborrar spetsen trenne gånger 

 i vertikal riktning. Å ena sidan äro alla tre hålen förenade genom en fördjupning, 

 å den andra endast de båda främsta. Den förra torde få betecknas som öfver-, den 

 senare som undersida, då linan, som sannolikt varit fästad i en ögla om mellanpartiet 

 mellan de båda främsta hålen på sistnämnda sida, i så fall lämnat spetsen genom 

 det bakre hålet på samma sida, och bör denna således betraktas som undersida. De 

 4 hullingarne komma efter denna tydning att ligga på vänster sida. Materialet är 

 hvalben. Längd 40,s cm. Fyndort Aito. 



Inv. Pf. 133 — 13é öf verensstämma i hufvudsak med föregående, men ha 

 haft horisontal, lös klinga, som efter all sannolikhet varit fästad med senband, enär 

 å båda spetsarne förekomma tvenne i medianplanet stående, medelst en fåra, som 

 fortsätter till spetsens främre ända, förenade nithål. Af hvilket material klingan 

 varit, kan ej afgöras, troligast är på grund af vidfästningen, att den varit af ben. 

 Å n:o 133 äro hullingarnes antal och placering fullkomligt som å n:o 132; å n:o 134 

 är antalet reduceradt till 4, en på den ena, tre på den andra sidan. Bakre ändan 

 är å båda koniskt tillspetsad, å n:o 133 dessutom genom en tvär utvidgning afsatt 

 från främre delen. Å n:o 134 förhåller sig linkanalen fullkomligt som å n:o 132, 

 hvadan man där kan skilja mellan öfver- och undersida; de tre hullingarne komma 

 äfven här på vänster sida. Afven å n:o 133 genomborrar linkanalen spetsen tre 

 gånger. Tyvärr är hela ena bredsidan så vittrad, att linhålens ursprungliga utseende 

 där helt förstörts; å motsatta sidan äro de bakre hålen förenade medelst en fördjup- 

 ning, det främre har endast bakre kanten svagt afrundad. Detta tyder på, att linan 

 här varit fästad medelst en ögla om partiet mellan de båda förstnämnda hålen och 

 lämnat spetsen genom det sistnämnda främsta. Möjligt är ju, att linan varit fästad 

 medelst en knut, som hvilat i utvidgningen af sistnämnda hål, men är detta mindre 

 troligt, da utvidgningen af hålet endast berör dess bakre kant. 



