32 SWENANDEK, HAR1'UNER-, KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 



gad; motsatta mynningen står genom en likaledes i genomsnitt cirkelrund kanal i 

 förbindelse med bakre genombrottet, i det sistnämnda kanal mynnar in i det- 

 samma i centrum af spetsen. Linan har antagligen varit fästad med en knut, som 

 hvilat i nämnda utvidgade mynning af främre genombrottet ; följande detta har 

 linan sedan genom förbindelsekanalen nått bakre genombrottet, lämnande spetsen genom 

 dettas mynning, på samma sida som knuten varit belägen, och som således bör beteck- 

 nas såsom undersida. Det bakre genombrottets öfre mynning har således efter all 

 sannolikhet ej spelat någon roll. Materialet är ben. Längd 28 cm. (främre ändan 

 något afbruten). Fyndort Jacobshavn. 



Inv. Pf. 140 — 141 äro tvenne spetsar af narhvalstand. I främre ändan äro 

 de försedda med en i genomsnitt triangulär förtjockning, som bakåt af slutas med trenne 

 hullingar och framtill varit försedd med en horisontal järnklinga, af h vilken ännu 

 rester finnas kvar. Spetsen afsmalnar långsamt från hullingarne bakåt. I tvärsnitt 

 är den äfven här triangulär med afrundade kanter, bakom linkanalen dock i det 

 närmaste cirkelrund. Bakre ändan, som genom en obetydlig förtjockning är af satt 

 från den främre delen, är koniskt tillspetsad. Linkanalen genomborrar spetsen 

 tvenne gånger i det vertikala medianplanet; mynningarne äro på ena sidan, öfver- 

 sidan, förenade medelst en fördjupning, på motsatta sidan, undersidan, utgår från 

 bägge linhålen bakåt en linfåra. Tydligen har linan varit fästad medelst en ögla. 

 Bådas längd är 36 cm. N:o 140 är funnen vid Akunak, n:o 141 i Egedesmindes 

 distrikt. 



Inv. Pf. 14.2 har troligen varit af samma typ som n:o 140 och 141, fastän den ena 

 hullingen och udden med klingan nu är bortskuren. Spetsen bakom hullingarne 

 är tjockare än hos föregående och i tvärsnitt oregelbundet rundad. Bakre ändan 

 koniskt tillspetsad, ej förtjockad. Linkanalen genomborrar spetsen tvenne gånger i 

 något divergerande riktning, så att öppningarne på ena sidan, öfversidan, där de äro 

 förenade med en fördjupning, komma att ligga hvarandra närmare än de på mot- 

 satta sidan. Af de sistnämnda är det främre rundtorn något utvidgadt, det bakre 

 har något afrundad bakkant, hvilket tillika med linkanalens riktning tyder på, att 

 linan här varit fästad meddelst en knut, som hvilat i nämnda utvidgade mynning 

 af undersidans främre linhål. Materialet är renhorn. Längd 36 cm. Fyndort Claushavn. 



Inv. Pf. 143 — 153 hafva alla framtill en i genomsnitt 4-sidig förtjockning, bakåt 

 begränsad af 4 hullingar. Förtjockningens 4 sidor äro i allmänhet i det närmaste lika, 

 å n:o 151 och 152 äro emellertid tvenne motstående, öfver- och undersida, betydligt 

 bredare än de båda andra; i allmänhet äro de, åtminstone bakåt mellan hullingarne, 

 tydligt konkava, å n:o 151, där de föröfrigt äro svagt konvexa, äro de på sistnämnda 

 ställe plana. Allesamman synas ha haft en horisontal järnklinga. A n:o 143, 144 

 och 145 kvarsitter denna ännu ; hos de båda förstnämnda är den triangulär med af- 

 rundade hörn samt fästad med en järnnit, hos den sistnämnda äggrund samt fästad 

 med en nit af renhorn. Partiet bakom hullingarne är i allmänhet i tvärsnitt run- 

 dadt, stundom närmast hullingarne fyrsidigt, med afrundade hörn (n:o 143, 144), hos 

 n:o 153 fyrsidigt ända till trakten af linkanalen. Bakre ändan är koniskt tillspetsad, 

 stundom genom en småningom skeende (n:o 144, 145, 146 och 153) eller alldeles 



