34 SWENANDER, HARPUN-, KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 



strax framom öfversidans hullingar genomborrad både i horisontal och vertikal rikt- 

 ning, och från hålen utgå fåror framåt, något som tyder på, att klingan varit fästad 

 medelst senband. Bakre ändan är i sin helhet koniskt tillspetsad. Linkanalen genom- 

 borrar spetsen tvenne gånger. På riktningen af genombrottet kan man skilja mellan 

 öfver- och undersida, eljest är den förra så starkt vittrad, att man ej kan få någon 

 upplysning om öppningarnes beskaffenhet. På undre sidan äro linhålen rundt- 

 orn obetydligt utvidgade. Materialet är renhorn. Längd 32,5 cm. Fyndort 

 H. Eiland. 



Inv. Pf. 158 har också två par hullingar, men belägna efter livar andra på 

 samma sida, efter allt att döma undersidan. Spetsen är i sin helhet mycket starkt vittrad. 

 Spår af en horisontal klingskåra och nithål finnas. Bakre ändan är afbruten just i 

 linkanalens bakre genombrott. Främre genombrottets mynning är på ena sidan, 

 (väl undersidan) rundt om utvidgad, å andra sidan är den förstörd genom vittring. 

 Materialet är hvalben. Längd 28,4 cm. (bakre ändan afbruten). Fyndort Aito. 



Inv. Pf. 159 är endast främre delen af en spets af samma typ som föregående 

 fastän större, afbruten strax bakom bakre hullingparet. Klingskåra och nithål 

 väl bibehållna ; den förra horisontal, förutsatt att hullingparen liksom å före- 

 gående legat i ett horisontalplan. Materialet är hvalben. Längd 9,3 cm. Fyndort 

 Kangeitsiak. 



Inv. Pf. 160 är den enklaste och mest primitiva af de hittills beskrifna typerna. 

 Den utgöres endast af ett på midten hopskarfvadt, i tvärsnitt cirkelrundt stycke 

 renhorn utan hvarje spår af järn. Från trakten af linkanalen, som är belägen långt 

 bakåt, afsmalnar den såväl framåt som bakåt, åt senare hållet mycket hastigt. 

 Främre ändan synes ha varit obetydligt tillspetsad. Partiet bakom linkanalen är 

 något oregelbundet kantigt. Linkanalen genomborrar spetsen tvenne gånger i ett 

 medianplan, hvilket i öfverensstämmelse med förhållandet hos andra spetsar, torde 

 få anses som det vertikala. Det främre genombrottet är fullständigt vertikalt, det 

 bakre lutande. På ena sidan, där mynningarne ligga närmast, äro de förenade me- 

 delst en fördjupning, på motsatta sidan är främre mynningen rundtorn utvidgad, 

 och den bakre försedd med afrundad bakre kant. Linan har tydligen varit fästad 

 medelst en knut, och får den förstnämnda sidan betraktas som undersida. Den 

 på midten förekommande skarfven är tydligen endast till för att åstadkomma den 

 önskade längden på spetsen. De tvenne styckena ligga intill hvarandra med tvenne 

 sneda med en afsats 1 försedda ytor och sammanhäftade med tvenne nitar. Af 

 hvilket material dessa senare varit, kan nu ej afgöras; de nu därstädes befintliga 

 tränitarne äro synbarligen ditsatta af samlaren. Materialet i spetsen för öfrigt är 

 renhorn. Längd 35,5 cm. Fyndort Aito. 



Inv. Pf. 161 — 162 äro framtill afbrutna, så att man ej kan afgöra huru 

 hulhngarne en gång varit placerade, eller om öfver hufvud några hullingar ha fun- 

 nits. På grund af linkanalens fullkomliga öfverensstämmelse med den hos n:o 



1 Såsom synes af figuren, äro dessa afsatser emellertid oriktigt placerade for att kunna gifva något stöd 

 vid en .-.töt. 



