Till sist vill jag endast nämna några ord om de ofvan beskrifna 

 olika typernas utbredning, huruvida de äro säregna för nordvästgrön- 

 ländarne, eller om de förekomma äfven hos andra eskimå-stammar. Na- 

 turligtvis har jag med det tämligen lilla material från andra trakter, 

 som jag här haft till mitt förfogande, ej kunnat göra några mera detal- 

 jerade studier. Med tillhjälp af detta material samt genom jämförelse 

 med föregående författares arbeten har jag emellertid kunnat erhålla 

 några synpunkter, som jag anser vara värda omnämnande. 



Beträffande harpunspetsarne skola vi då finna, att den typ, som re- 

 presenteras af Inv. Pf. 1, och h vilken jag anser vara den mest ursprung- 

 liga, har en synnerligen vidsträckt utbredning. Vi finna den förutom 

 hos västgrönl ändar ne hos eskimåerna vid Beerings sund (jmf. Nelson 

 Pl. LVII b. fig. 6 och 12 m. fl. samt Mason fig. 65), vid Point Barrow 

 (jmf. Murdoch fig. 506 och Mason fig. 66 m. fl.), vid Hudson Bay med 

 flere ställen, bebodda af de s. k. centraleskimåerna (jmf. Mason fig. 55) 

 och slutligen äfven på Ostgrönland (jmf. fig. 3.) 



Hos eskimåerna vid Beerings sund och nordkusten af Alaska har 

 denna ålderdomliga typ under tidernas lopp föga förändrats. Det är 

 endast de bättre verktygen, som användas till dess förfärdigande, 

 som i någon mån modifierat dess utseende. Till och med den vertikala 

 klingan förekommer ännu å fullkomligt moderna spetsar, men torde 

 detta dock i allmänhet vara å sådana som tillverkats endast för byte 

 med främlingar. En sådan torde utan tvifvel den här af bildade harpunspetsen (fig. 1) 

 från Port Clarence, hemförd af A. E. Nordenskiöld under Vegaexpeditionen och nu 

 förvarad i härvarande museum, vara, enär klingan ej ens är fästad med någon nit, 

 utan endast löst instucken i klingskåran, hvadan spetsen omöjligen kan ha användts. 

 T allmänhet är emellertid klingan å modernare spetsar, som verkligen användts till 

 jagt horisontal. * 



1 Jag kan sålunda ej alls dela Masons åsikt (p. 263), att det förhållandet, att linkanalen står vinkelrätt 

 mot klingans plan (klingan således vertikal), skulle vara en modem karaktär. Tvärtom är det nog, som "jag förut 

 framställt, en primitiv egenskap, som jag tänker mig uppkommen på följande sätt. Till en början, då eskimåerna 

 endast voro utrustade med de mest primitiva redskap, var det naturligtvis för tillverkningen af harpunspetsarne 

 af betydelse, att linkanalen blef så kort som möjligt, hvadan spetsen genomborrades i den riktning, som hade 

 den minsta utsträckningen. Af stor betydelse var emellertid, att klingan fick ett ordenligt fäste, och gjordes därför 

 klingskåran i samma riktning som tvärsnittets största utsträckning och sålunda vinkelrätt mot linkanalen. Detta 

 klingans läge har emellertid sedermera visat sig opraktiskt, då klingan vid dragning i linan på detta sätt verkar 



Fig. 1. 



