42 SWENANDER. HARPtTN-. KASTPIL- OCH LANSSPETSAR. 



liga harpunspetstypen ännu var i bruk, lia eskimåerna från väster utbredt sig öfver 

 sitt nuvarande område. 1 På utgångspunkten har denna typ ännu bibehållits täm- 

 ligen oförändrad, under det att hos de mot öster sig utbredande stammarna nya 

 typer uppstått, som jämte den gamla medförts till de slutliga boplatserna, där sedan 

 efter fullbordad vandring de för hvarje enskild grupp karakteristiska typerna upp- 

 stått. En utbredning åt motsatt håll är däremot icke tänkbar, då i så fall harpun- 

 spetsens utveckling skulle gått i fullkomlig kretsgång, börjande och slutande med 

 samma form, och för öfrigt skulle då inom Alaskaområdet inga verkligt ålderdomliga 

 former af den ursprungliga typen finnas, hvilket emellertid är fallet i riklig mängd. 

 Eller också skulle eskimåernas utbredning vara afslutad, innan några andra former 

 än den ursprungliga hade uppstått. Men hur då förklara den stora utbredningen 

 af » öfvergångsf orm erna » ? 



På kastpilspetsarnes utbredning kan jag på grund af bristande jämförelsema- 

 terial ej närmare ingå. Typer sådana som Inv. Pf. 127, 130 och 131 förekomma 

 äfven vid Beerings sund och äro utan tvif vel ganska ålderdomliga. De med tre- 

 och fyrsidigt anordnade hullingar har jag däremot ej sett omnämnda från någon 

 annan trakt. Lansspetstyperna synas öfverallt vara tämligen likformiga. 



1 Detta gäller såsom nämdt dock troligen ej Angmagsalikanie. 



