Inledning. 



Om vi ikke skulde vove at bryde 

 med de nedarvede anskuelser, komme 

 vi ikke långt. 



Th. Kjerulf. 



(Udsigt över det sydlige Norges Geologi, s. 172.) 



Under nära fyra årtionden hafva nu geologiska undersökningar pågått i Skandina- 

 viens fjälltrakter, och dock har ännu icke mellan de på detta område arbetande geologerna 

 enighet uppnåtts rörande ens hufvuddragen af den skandinaviska fjällsträckningens byggnad. 

 Redan detta låter förmoda, att denna byggnad måtte erbjuda mycket ovanliga och in- 

 vecklade geologiska problem, och en blick på de försök, som hittills blifvit gjorda att 

 tolka densamma, visar äfven tydligt, att så är fallet. 



De första mera systematiska geologiska undersökningarne i Skandinaviens fjälltrakter 

 börjades år 1858 i Norge af den samma år upprättade och under Th. Kjerulfs ledning 

 ställda »Norges Geologiske Undersögelse». * Såsom första allmänna resultatet af denna 

 institutions verksamhet utgaf Kjerulf år 1866 »Geologisk kart över det söndenfjeldske 

 Norge» i skalan 1:400(00. På denna karta indelas fjällens lagrade bildningar sålunda: 



Det trondhjemske skiferfelt; 



Höifjeld s-kvarts og skifer, etage 2, höiere afdeling; 



Diktyonemaskijer, et. 2, lavere afdeling; 



Sparagniitfjeldcts lag, et. 1 ; 



Grundfjeldets lag. 



Elfva år senare (1877) hade de geologiska undersökingarne i Norge framskridit så 

 långt, att Kjerulf kunde utgifva en geologisk öfversigtskarta öfver hela »Det sydlige 

 Norge» i skalan 1 : 1000000. På denna karta bibehåller han väsentligen samma indelning 

 i fråga om bildningarne i hvad han kallar »det centrale Norge». Han indelar nemligen 

 dessa i följande afdelningar: 



1 Redan fornt hade KEILHAU gjort omfattande resor öfver hela Norge och i sin »Göea Norvegica> nedlagt 

 resultaten af sina observationer. Många värdefulla fakta äro der samlade, men någon egentlig öfverblick öfver 

 fjällbyggnader/ finner man dock ej. Detsamma kan sägas om KJERULFS år 1857 utgifna arbete »Ueber die Geo- 

 logie des siidlichen Norvegens». Den profil genom Gudbrandsdalen, som utgör detta arbetes förnämsta illustration, 

 representerar en uppfattning, som KJERULF sjelf sedan snart frångick. 



