8 A. E. TÖRNEBOTIM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Systemindelning. Ända tills på senaste tid hafva de äldsta (de icke fossilförande) 

 leden i jordskorpans byggnad blifvit jemförelsevis styfmoderligt behandlade af geologerna. 

 Numera har man dock på flera håll börjat egna dessa gamla bildningar ett noggrannare 

 studium, och man har då mer och mer kommit till insigt derom, att mellan det egentliga 

 urberget och den lägsta väl karakteriserade fossilförande nivåen, eller ( )lenellus-zonen, 

 finnas mäktiga lagerföljder, hvilkas bergarter uppträda dels med tydligt klastisk habitus, 

 och dels mer eller mindre metamorfoserade. Förr blefvo dessa bildningar allt efter om- 

 ständigheterna hänförda än till urberget, än till kambriurn, ehuruväl man mången gång 

 hade en känsla af, att de ej egentligen tillhörde någotdera, men numera är det allmänt 

 insedt, att de böra uppföras såsom en egen afdelning. I Norra Amerika har så ock redan 

 skett. Följande Walcotts föredöme afsluta detta lands geologer kambriurn nedåt med 

 Olenellus-zonen; 1 alla äldre klastiska bildningar och med dessa ekvivalenta metamorfosiska 

 sammanfattas sedan år 1889 af Förenta Staternas Geologiska Undersökning under benäm- 

 ningen »Algonkiska systemet». 2 Då detta namn nu redan vunnit burskap på den stora 

 vestra kontinenten, torde detsamma för motsvarande bildningar i andra verldsdelar böra 

 föredragas framför något nybildadt; 3 flera af de geologiska systemnamnen hafva ju på samma 

 sätt efter hand erhållit en allmän betydelse från att ursprungligen blott hafva haft en 

 mera lokal. Visserligen kan detta nya system ej på samma sätt som alla de yngre iden- 

 tifieras på grund af paleontologiska kännemärken, 4 men definieras det på sätt som ofvan 

 angafs, så torde det i allmänhet ej vara svårt att på olika trakter igenkänna. Osäkerhet 

 i fråga om sjelfva gränsbildningarne kunna naturligtvis förekomma, men så kan hända 

 vid hvilka systemgränser som helst, och om det derför än kan väntas, att på olika ställen 

 för det algonkiska systemet dragna gränser ej fullt korrespondera, så är detta dock intet 

 skäl mot användandet af en gemensam benämning för de i fråga varande bildningarne. 



I Skandinavien, och specielt inom den del deraf, som framställes på vår öfversigts- 

 karta, finnas mycket betydande aflagringar, hvilka i ofvan angifna mening kunna betecknas 

 såsom algonkiska. De bestå dels af rent klastiska, dels af kristalliniskt skiffriga bild- 

 ningar. Hittills hafva de blifvit inhysta dels i kambriurn och dels i urberget, men att 

 de ej rättvisligen hafva hemortsrätt i någotdera, utan intaga en sjelfständig ställning 

 mellan båda, är numera tydligt nog, såsom i det följande skall visas. 



Vårt områdes algonkiska bildningar kunna naturligen indelas i tvenne stora grupper, 

 Dalarnes sandstensgrupp och Sevegruppen. 5 Den senare är den vida större och viktigare, 

 den spelar en hufvudrol inom de egentliga fjälltrakterna. Dalarnes sandstensgrupp åter 

 ligger så att säga på sidan om dessa och bildar ett temligen isoleradt fält för sig. 



1 C. D. WALCOTT, Cambrian. Bull. N:o 81 of the U. S. Geol. Surv. 



2 Jfr C. R. VAN HlSE, Archfean and Algonkian. Bull. N:o 86 of the U. S. Geol. Surv. 



3 I Finland har det redan blifvit infördt af J. J. SEDERHOLM. Se hans arbete »Om bärggrunden i 

 Södra Finland». 



4 Flerstädes i Norra Amerika hafva spår af försteningar påträffats i algonkiska bergarter, dock hittills 

 alltför fåtaliga och spridda för att kunna t j ena såsom ledning vid systemets bestämmande. 



5 Afven andra och ännu äldre bildningar finnas, hvilka strängt taget likaledes borde hänföras till de algon- 

 kiska, såsom t. ex. Digerbergssandstenen i Dalarne med dess konglomerat, men att utskilja dem och allt hvad 

 med dem skulle kunna följa, är för närvarande ej rätt väl görligt och för öfrigt för detta arbetes uppgift oväsentligt. 

 På kartan hafva derför blott de yngre algonkiska bildningarne blifvit utsöndrade, då deremot de äldre samman- 

 slagits med de arkaiska till en grupp, som tills vidare må betecknas med den gamla benämningen »urberget». 



