14 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



öster nedanför Brattuggen, ett strax NO. om Kölsjön beläget berg, och bestå af en 

 mörkt rödbrun, temligen lös och flackt mot NV. fallande sandstensskiffer med spridda 

 bollar af granit, röd och grå kvartsit, rödlett och hvit kalksandsten, kvarts m. ro. Längst 

 NO. i samma utspolning anstår en helt annan bergart, nemligen en ljus, temligen grof 

 och hård sparagmit. 



Fig. 5. Tvärprotil öfver utspolningen vid Brattuggen. 



SO. 



— J S SS J 



G Granit: S sandsten; j jordtäckt. 



Dalasandstenens mäktighet är, såsom näinndt, betydlig. Bortses från diabasbäddarne, 

 kan den i fältets södra del uppskattas till 600 a 800 m. Mot N. blir den mindre. I 

 trakten af Idre torde den ej kunna anslås till mer än omkr. 300 in. I öfverensstäm- 

 melse härmed är ock det material, hvaraf sandstenen bildats, i det stora hela något gröfre 

 inom fältets södra och östra delar än längre mot norr. Anda igenom är dock Dalasand- 

 stenen en grundvattensbildning. Detta bevisas icke blott af dess natur af sandsten, utan 

 äfven deraf, att så väl i dess undre som i dess öfre afdelningar böljslag och diagonal- 

 skiktning äro ganska vanliga företeelser. 



De i Dalasandstenen så talrikt förekommande diabaserna hafva i det föregående 

 blifvit i korthet omnämnda; de spela emellertid en så stor rol inom sandstensfältet, att 

 ett och annat rörande dem och deras förhallande till sandstenen torde böra tilläggas. 



På de få ställen, der de öfversta och de understa delarne af Öjediabasens stora 

 bädd träffats blottade, har bergarten i dem befunnits »märkbart tätare än vanligt och 

 innehållande oregelbundet formade, mestadels mer eller mindre fullständigt med kalkspat 

 utfyllda halrum af olika storlek. Afven finnas stundom jaspisartade partier». 1 Häraf 

 framgår, att diabasbäddens så väl öfre som undre yta haft en något slaggig beskaffenhet. 

 Detta i förening med dess stora horisontala utbredning visar, att dess bildning inträffat 

 under sandstenens aflagringsperiod. Detsamma bekräftas ock af det från dessa trakter 

 sedan länge kända agatkonglomeratet, ett fint konglomerat, hvars mestadels nötstora af 

 agat och kalcedon bestående bollar ej rimligtvis kunna hafva annat ursprung än dia- 

 basens mandlar. 2 



Enär diabasbädden täckes af stora sandstensmassor äro blott dess kanter synliga. 

 I dessa är mäktigheten på olika ställen mycket olika och i det hela större på den östra 



1 A. E. T. Hochgebirge, s. 17. 



2 Agatkonglomeratet bar mig veterligt aldrig blifvit observerad! i fast klyft under fullt tydliga förhållanden. 

 Säkert är dock, att det uppträder i nära anslutning till diabasen, men det kan ej med bestämdhet åtgöras, om 

 det ligger ofvanpå hela diabasbildningen eller såsom en inlagring i den ; det senare synes dock sannolikare. 

 Yngre än hela sandstensformationen kan det ej vara, ty då kunde bollarne ej så enbart bestå af agat, som nu är 

 fallet. Konglomeratet är således i alla händelser en länk i sandstenens lagerserie. 



