KONGL. NV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 19 



serie aflagringar, i hvilken sparagmiter och med dem nära beslägtade bergarter spela 

 hufvudrolen. 



Till Sevegruppen hörande kristalliniskt skiffriga bildningar förekomma inom vart 

 kartområdes norska del endast såsom spridda partier med jemförelsevis mindre utbredning. 

 Deras rätta natur har derför oek ej blifvit insedd i Norge, utan de hafva der — såsom 

 af Kjekulfs kartor synes — blifvit inrangerade än i urberget, än i »Sparagmitfjeldet» och 

 än bland Trondhjemsfältets skiffrar. De hafva derför ej heller i Norge kunnat samman- 

 fattas under en gemensam benämning. På svenska sidan, der i fråga varande bildningar 

 genom sin stora utbredning väckte uppmärksamheten redan under fjällundersökningarnes 

 första tid, och der deras nära samhörighet med sparaginiterna redan tidigt insågs, hafva 

 de mestadels blifvit kallade »Areskutans skiffrar» eller »Areskiffrar». Denna benämning 

 må ock här bibehållas, då Areskutan är en allmänt känd och för dessa skiffrar mycket 

 typisk förekomstort, om än ej alla deras varieteter der finnas. 



Inom Sevegruppen särskilja vi här således å ena sidan klastiska bildningar, sparagmit- 

 formationen, å den andra kristalliniskt skiffriga, Areskiffrar. Såsom i det följande skall 

 visas, äro dessa båda grupperatt betrakta såsom olika facies frän Sevegruppens bildningstid. 



Sevegriippens klastiska facies (Sparagmitforiiiatioiien) och kambrisk kvartsit. 



I sin af handling om »Sparagmitfjeldet» säger Kjekulf, sid. 3: »Med navnet sparag- 

 mit betegnede J. Esmakk 1829 ' fortrinsvis vistnok en bergart lig Tyldalens ved Midt- 

 skoven og i Bellingen, men brugte dog også dette navn for närstående aftendringer. — 

 Sparagmit indeholder både skarpkantede og afrundede små stykker eller 

 korn af isa>r kvarts og feldspat — i forskjellige larver og i en ligeledes forskjellig farvet 

 grundmasse». I ett senare arbete 2 definierar samme författare sparagmit såsom »en lys, 

 rödlig til gulhvid brekcie med inblandet talk samt med mörke, violette brudstykker». 

 I den omfattning, som begreppet sparagmit numera fatt, förstas dermed i allmänhet fält- 

 spatrika sandstenar, mestadels temligen grofkorniga och ofta något metamorfoserade, i 

 hvilket fall nybildad sericit (förr ansedd såsom talk) tillkommer. Sådan är isynnerhet 

 riklig i sparagmiter, som blifvit tryck metamorfoserade och förskiffrade (sparagmitskiffrar). 

 I de gröfsta sparaginiterna, d. v. s. sådana, i hvilka korndiametern uppgår till omkring 

 5 mm., kunna fältspatkornen 3 vara både större och talrikare än kvartskornen, men med 

 aftagande kornstorlek blifva dessa senare vanligen allt mer öfvervägande; bergarten öfver- 

 går till fältspatförande kvartssandsten (sparagmitsandsten) och till sist till nästan ren 

 kvartsit. Men om ock inom sparagmitoinrådena sådana bergarter, som kunna betecknas 



1 Reise fra Kristiania til Trondhjem, sid. 21. 



2 Stenriget og Fjeldlaeren, 3:dje uppl., sid. 76. 



3 Sparagmitenias lältspat ar öfvervägande kalifältspat, vanligen niikroklin, dock finnes ofta äfven något 

 plagioklas, stundom anmärkningsvärdt frisk. Såsom allotigena beståndsdelar kunna för öfrigt förekonnua. ehuru 

 endast i mera underordnad mängd, små bitar af finkomiga bergarter, mer eller mindre kloritiserad biotit, små 

 korn af apatit, hornblende, zirkon och ett par andra ej närmare bestämbara mineral. Utom sericit är kalkspal 

 en sällan felande nybildning. 



