22 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Biri vid Mjösen först stryker mot V. och NV. upp efter Vismunddalen och sedan i en bug- 

 tände linie mot N. genom Gausdal till trakten S, om Ringebo i Gudbrandsdalen. Vid 

 Biri är denna kalkstenszon särdeles mäktigt utbildad, och den har derför erhållit namnet 

 »Birikalk». 1 



Birikalken öfverlagras af en ny serie af sparagmitiska bergarter, i hvilken grå spa- 

 ragmit äfven förekommer, men i det stora hela mera underordnadt, under det att ljus 

 sparagmitsandsten samt blå kvartsit och skiffer äro mäktigt utbildade. Ofver denna serie 

 följer sedan längre mot V. skiffrar, hvilka genom fossilfvnd bevisats vara af under- 

 silurisk ålder. 



Inom i fråga varande trakt låter sparagmitformationen således helt naturligt indela 

 sig i tvenne stora afdelningar, en undre och en öfre, skilda genom Birikalken. 



Den mörka sparagmiten kring nedre Gudbrandsdalen tillhör da den undre afdel- 

 ningen. Den är mestadels småkornig och ligger i tjockare eller tunnare bankar, hvilka 

 mellanlagras af mörk skiffer, som dels är temligen fin, ren lerskiffer, stundom alunskiffer- 

 artad, dels mera grof och då egentligen ej annat än en fin, skiffrig sparagmit. 



Från Lillehaminer utbreder sig denna sparagmitafdelning mot N. med mycket lik- 

 formig habitus till något 8. om Fodvang, dock blifva skifferlagren allt talrikare och mäk- 

 tigare ju längre norrut man kommer. Stupningcn är öfvervägandc flackt nordlig, och 

 man far derför lätt det intryck, att här skulle föreligga en kontinuerlig och mycket mäktig 

 lagerföljd. Vid närmare efterseende märker man likväl, att — såsom ock K.ierulf fram- 

 hållit — der och hvar knäck och rubbningar finnas i den till utseendet enformiga nord- 

 liga stupningen, och att lagerföljden således ej är så mäktig, som den vid första påseendet 

 tyckes vara. 



Omkring 7 km. 8. om Fodvang blifva skiffrar förherrskande och fortsätta intill 

 foten af det O. om Fodvang belägna fjällparti, som omfattar Korstad kani pen och några 

 andra småfjäll. Här öfverlagras de af en grof, hård sparagmit utan skifferlager, men 

 med lager af konglomerat, 2 ofvanpå hvilken följer först kalksten med skiffer (Biri- 

 kalk) och sedan den öfre sparagmitafdelningen, hvilken dock här ej är rätt typiskt 

 utbildad. Profilerna figg. 6 och 7 lemna närmare upplysning om lagerföljden i trakten 

 kring Fodvang. 



Af dessa profiler, sammanlagda med det ofvan rörande förhållandena X. om Lille- 

 hanmier nämnda, framgår, att traktens lagerbyggnad sammansättes af följande hufvudled: 



1 Jfr Kjerulf, Uds. 123. Sambandet mellan kalkstenarne vid Biri och Gausdal följde jag år 1802 

 (se »Om kalkstenen i Gausdal och om Birikalken) utan att då känna till, att Munster i N. G. U. Årbog 1891, ,s. 16 



uttalat sig för sannolikheten af dessa kalkstenars sammanhang. 



2 Bollarne i konglomeratet bestå mestadels af granit och andra kristalliniska bergarter. Egendomliga äro 

 bollarne i konglomeratet på norra sidan af Opsalkampen. De bestå nemligen öfvervägande »af en hvit, tät, små- 

 splintrig bergart, som har ett i viss mån breccieartadt utseende i det att små, mestadels blott några millimeter 

 långa, täta, matthvita partier ligga inbäddade i en mera gråhvit och ej fullt så tät, i viss belysning något skim- 

 rande mellanmassa. I mikroskopiskt preparat blir denna senare lätt genomskinlig och visar sig bestå af rinfjällig 

 muskovit och ytterst fingrynig qvarts i ojemn fördelning. De hvita, matta partierna åter synas i slipprof grå och 

 föga genomskinliga. De bestå af ett fint aggregat af kortstängliga individer af ett starkt ljusbrytande men 

 mycket svagt dubbel b rytande mineral, möjligen zoizit. Bergarten bär tydliga spår af att hafva blifvit sträckt 

 och krossad, och dess nuvarande beskaffenhet är säkerligen ett resultat af en genomgripande metamorfos. Af 

 hvad natur den ursprungliga bergarten varit, vågar jag ej afgöra.» (A. E. T. Om kalkstenen i Gausdal och om 

 Birikalken, s. 21.) 



