32 A. E. TÖRNEBOIIM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Rödlett sparagmitsandsten ; 

 Högf jällskvartsit ; 

 (Körtlar af hvit dolomit) 

 Koppangskiffer ined bollar; 



Mörk kalksten med skiffer (Biri-etagen) ; 

 Ljus kvartsit och kalksandsten; 



Jgongneis. 



Kalkstenen kan med säkerhet antagas motsvara Birikalken, och då följer, att Kop- 

 pangskiffern med dess bollar utgör den öfre sparagmitafdel ningens bottenbildning i denna 

 trakt. Inom sparagmitfältets inre delar finnas flerstädes liknande bildningar på samma 

 nivå, och de motsvara tydligen den gra sparagmit med konglomerat, hvilken — såsom vi 

 i det föregående sett — närmare sparagmitfältets sydrand utgör den lägsta länken i den 

 öfre sparaginitafdelningens lagerföljd. 



Trakten mellan Rendalen och Klarelfdalen. Denna, trakt utgör på visst sätt ett fält 

 för sig inom sparagmitområdet. Såsom redan K.terilf påvisat 1 framgå förkastningar 

 efter så väl Rendalen som Klarelfdalen, öster om hvilka relativa höjningar egt rum, i 

 följd hvaraf den under de klastiska bergarterna liggande granitfoten kommit i dagen. 

 Derigenom får den i fråga varande mellanliggande trakten en mycket naturlig afgränsning 

 både mot öster och vester. Dess gränslinie mot norr vilja vi här draga efter Misteråens 

 nedre lopp och vidare mot öster till Klarelfven. 



Denna sålunda afgränsade trakt erbjuder större petrografiska vexlingar än kanske 

 någon annan del af sparagmitområdet. Den har ock blifvit särskildt uppmärksammad af 

 de norske geologerna, i främsta rummet af Soiiiötz, men äfven af Meimcii och andra. 2 

 Invecklade geologiska förhållanden och en jordtäckning, som öfver stora sträckor envist 

 döljer berggrunden, hafva dock orsakat, att dennes byggnad ej kan sägas hafva luttills 

 blifvit nöjaktigt utredd. 8a vidt jag kunnat finna är emellertid äfven här byggnads] »länen 

 i det stora hela densamma som i de förut beskrifna vestligare trakterna, om än detaljerna 

 delvis äro något olika. 



Följer man den i Rendalen vid Storsjöns södra ända från öster nedrinnande Glösu 

 å uppåt, träffar man — sedan den närmast sjön befintliga graniten öfverskridits — först 

 en dels mörkgrå, dels mörkbrun, flisig skiffer. Dess lagring är otydlig och mäktigheten 

 kan derför ej närmare bestämmas, men i alla händelser måste den vara. teinligen betvdlig, 

 ty skiffern fortsätter upp efter ån till omkr. 200 in. höjd öfver det ställe, der den först 

 visade sig. Ofvanför möter snart grå sparagmit, som sedan är rådande uppe på platån. 

 Går man öfver denna mot O. och ned i Slemmas dal, träffar man der åter skiffer, 

 mestadels röd, under den grå sparagmiten. 



Skiffern sträcker sig äfven in under foten af det N. om Slemmas öfversta lopp be- 

 lägna fjället Byringen, der den likaledes öfverlagras af grå sparagmit, hvilken dock uppåt 

 snart öfvergår i en ljus sparagmitsandsten, som bildar fjällets öfre del. 



1 Udsigten, s. 98. 



2 Se litteraturförteckningen. 



