KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 33 



I denna trakt är lagerordningen således: 



Ljus sparagmitsandsten ; 

 Grå sparagmit; 



Grof, splintrig skiffer; 



Granit. 



Skiffern förekommer dock icke regelbundet mellan urberget och den grå sparag- 

 miten. Ofvanför Sjöli vid Storsjön ligger t. ex. omedelbart på urberget en blåaktig 

 kvartsit med ett grusigt bottenlager. Högre upp träffas grå sparagmit, och sådan bildar 

 åfven öfversta delen af den SV. om Sjöli säter belägna höjden, men i dennas östra slutt- 

 ning anstår röd skiffer. Något nordligare, vid sätervägen, tinnes en fin, gulgrå sparagmit- 

 sandsten späckad med flagor af röd skiffer. 



Sydligare, vid Diset, ligger (enl. Sciiiötz) * närmast på underlaget (granit och gneis) 

 konglomerat i sväfvande lager och deröfver grå sparagmit. Här, liksom vid Sjöli, felas 

 således skiffern, under det att den är mäktigt utbildad på ett mellanliggande ställe, det 

 nämnda i Glösuåns dal. Äfven något S. om Glösu å, vid Lösset, tinnes röd lerskiffer 

 under grå sparagmit och groft konglomerat. Skiffern är åtföljd af blåkvarts och grå 

 kvartsit. En sådan kvartsit ligger här närmast på graniten. 



Detta skifferns sporadiska uppträdande under sparagmiten, äfvensom skiffern 1 ägornas 

 förekomst i denna, visar, att skiffern tillhör en äldre bildning, som blifvit delvis denuderad 

 innan sparagmiten afsattes. 



Vi förflytta oss nu mot öster till Klarelfdalen. 



öfversta delen af det N. om Trysilfjeld belägna Varliberg består af ett grått kon- 

 glomerat. Bollarne i detsamma äro mest af nöts till valnöts storlek, stundom af äggs 

 och derutöfver, samt bestå hufvudsakligen af kvarts, dock förekomma äfven sådana af 

 ljus kvartsit och sparagmitsandsten. Under konglomeratet, som är föga mäktigt, ligger 

 en ljus, gulaktig, stundom rödaktig sparagmitsandsten, hvilken bildar bergets hufvud- 

 massa. Samma bergart återfinnes äfven i öfre delen af den N. om Varliberg belägna 

 Högåsen. Den h vilar här på grå sparagmit, som är synlig i åsens norra, branta slutt- 

 ning. Nedanför, vid åsens fot och kring Eltåen, anstår kalksten, den s. k. Eltåkalken, 

 hvilken på grund af så väl sitt utseende som sitt läge utan tvifvel bör paralleliseras med 

 Birikalken. 2 Ganska mäktigt utbildad är denna kalksten i den på Eltåens norra sida, N. 

 om Fiatsaeter, 3 belägna höjden. Dennas öfversta del består af grof, grå sparagmit med 

 konglomerat, men hela sluttningen ned mot Klarelfven utgöres af kalksten och skiffer med 

 en mäktighet, som ej torde kunna anslås till mindre än 300 m. (Se protilen tig. 13.) 

 Den nedersta, närmast på kalkstenen liggande delen af sparagmiten är en art kalkig breccia 

 bestående af bitar af kalksten, kvarts och kristalliniska bergarter i en grof kalksandsten 

 såsom grundmassa. Liknande bildningar hafva observerats äfven på andra ställen i trakten, 



1 Spar.-kv.-fj:det, s. 159. 



2 Så gjorde ock KJERULF. Udsigten, s. 129. 



3 Amtskartans »Jordet». 



K. Sv. Vet. Akad. Hau.ll. Band 28. N:o 5. 



