48 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BEKGBYGGNAD. 



bildade undre sparägmitaf delningen. Liksom i Norge, så synes denna äfven här hafva varit 

 utsatt för denudation innan den öfre sparagraitafdelningen afsattes, ty den uppträder blott 

 ganska sporadiskt. Redan har blifvit nämndt, att så är fallet i Dalarne, der den än tinnes, 

 än saknas mellan Dalasandstenen och Vemdalskvartsiten. Så är det äfven i Herjedalen. 

 Omkring 1 km. N. om den ofvan omtalade förekomsten vid Häckla uppträder i riktning 

 från V. till O.: granit, grå kvartsit, röclt konglomerat och sandsten. Kalksten finnes här 

 ej, ej ens i block, men möjligen skulle den grå kvartsiten här kunna motsvara den, som 

 vid Häckla ligger under kalkstenen. Ändå något nordligare, S. om Hede, finnas deremot 

 kalkstensblock i sådan mängd, att bergarten gifvet måste antagas vara anstående på stället. 

 I Törbergen åter, 6 km. NO. om Hede, finnes röd sparagmit och groft konglomerat med 

 bollar af diverse graniter, porfyr, röd kvartsit, kvarts m. m. hvilande på granit, efter all 

 anledning omedelbart. Något spår af de kalkiga bergarterna finnes ej här. 



Såsom af det nu om Dalarnes— Herjedalens sparagmitområde anförda framgår, före- 

 ter detsamma stora likheter med det norska sparagmitom rådet, något som ju ock var att 

 vänta, då båda äro delar af ett stort helt, Inom Dalarnes — Herjedalens område, liksom 

 inom de närmast riksgränsen belägna delarne af det norska området, utgöres den stora 

 hufvudmassan af sparagmitbildningarne öfvervägande af sådana tillhörande den öfre spa- 

 rägmitaf delningen, under det att lager, som kunna räknas till den undre sparagmitafdel- 

 ningen, blott förekomma i relativt ganska obetydliga partier, hvilka synas vara endast 

 denudationsrester efter en ursprungligen mera betydande aflagring. 



De bekanta Oviksfjällen i Jemtland bilda så att säga ett fält för sig af k vart - 

 sitiska bergarter, bland hvilka typisk blåkvarts, der och hvar med inlagringar af mörk 

 skiffer, är den vida förherrskande. Så t, ex. i fjällen S. om Sällsjön, i Drömmen, i Hunds- 

 högen och i bergen mellan Ljungan och Arån. Ljusare och mera sparagmitsandstensartade 

 bergarter förekomma dock äfven, så t, ex. finnes O. om Hundshögen, N. om det s. k. 

 Varskaftet, en ljus, gulaktig något fältspathaltig kvartsitsandsten. I trakten af Storbörn 

 äro de understa lagren af detta kvartsitfält blottade. I närheten af den här uppstickande 

 graniten anstår vid Galan en mörk, kvartsig och något skiffrig bergart; något nordligare, 

 vid bron V. om Galåvallen, mörk kvartsit, grå sträckt sparagmit och mörk, delvis alun- 

 skifferartad skiffer. Ännu något nordligare visa sig samma bergarter, men med små lager 

 af blågrå kalksandsten. Vid bron öfver Aloppa, SV. om Storbörn, anstår — likaledes i 

 närheten af graniten — en mörk, finkornig, ytterst splintrig bergart med insprängd svaf- 

 velkis. ' På båda dessa ställen visa bergarterna genom sin mörka färg och sin habitus för 

 öfrifft, att de tillhöra den angränsande stora blåkvartsbildningen, och följaktligen finnes 

 här ej några af de vanliga sparagmitarlagringarna mellan denna och graniten. Ej heller 

 finnas några sådana nordligare mellan Drömmens blåkvarts och den i ( ). angränsande por- 

 fyren. 



Såsom af Wiman och Högbom blifvit påvisadt står ifrågavarande blåkvartsbiklning 

 vid sin gräns mot silurskiffrarne i norr i nära förband med dessa genom vexellagringar. 

 En kilometer SO. om Sällsjöns sydända fann Wiman primordialförsteningar i en med blå- 

 kvarts vexellagrande skiffer 2 , och vid Gräftan fann v. Schmalensee graptoliter hänvisande 



1 Mikroskopisk undersökning visade, att bergarten egentligen är en mycket mörk och finkornig blåkvarts. 



2 Die Silurformation in Jemtland, s. 19. 



