KONGL. NV. VET. AKADEMIENS HANDLING AK. BAND 28. NIO 5. 51 



Bldkv artsetag en bar ett mycket sporadiskt förekom stsätt. Mägtig uppträder den i 

 Valders, der i densamma ingår ej blott blåkvarts och skiffer, utan arven gråa och gröngråa 

 sparagmitiska bergarter. Inom det stora sparagmrtfåltet rinnas sedan Mera små förekomster 

 af dels blåkvarts och dels konglomerat, hvilka genom sitt läge ofvanpå den öfre sparag- 

 mitafdelningen angifva sig såsom tillhörande blåkvartsetagcn, men med någon större 

 maktighet återfinna vi denna först vid sparagmitfältets gräns mot NO. i Oviksfjällens 

 mäktiga massor. Arven N. invid Jemtlands silurfält har (ill blåkvartsetaeren antagligen 

 hörande bildningar en rätt betydlig utveckling, såsom 0. om Jufveln samt O. och NV. 

 om Hotagen. I det hela synes det som om blåkvartsetagcn företrädesvis uppträdde i 

 anslutning till kalkstensfattiga silurarlagringar. Anmärkningsvärdt är, att densamma, der 

 den är mäktigast, gerna livilar direkt på urberg. Sa är fallet i Valders mot V.; mot Ö. 

 lägger sig blåkvartsetagcn der öfver sparagniitforniationen, men tunnar också snart ut åt 

 detta håll. Likaså livilar i Oviksfjellen, och för öfrigt kring Jemtlands silur, blåkvartsen 

 omedelbart pa urberg. Fa grund af materialets groflek i den öfre sparagmitafdelningen 

 synes antagligt, att detsamma ursprungligen ej var jenmt och likformigt utbredt, utan 

 på vissa ställen hopadt, pa andra deremot föga mäktigt, men derigenom torde dock 

 knappast sagda afdelnings frånvaro under de mäktiga blåkvartsbildningarne kunna nöjak- 

 tigt förklaras. Men möjligen skulle det kunna tänkas, att på de ställen, der blåkvarts- 

 etagen nu är mäktigast, förefunnos under den öfre sparagmitafdelningens bildningstid 

 uppstickande urbergspartier, som aldrig blefvo täckta af sparagmitaflagringarne, men hvilka 

 under en följande tid, enär de lättare än de omgifvande sparagmitbergarterna föllo offer 

 för denudationen, sänktes så i förhållande till dessa, att fördjupningar uppstodo, i hvilka 

 sedan blåkvartsetagens aflagringar företrädesvis afsattes. Denna förklaring förutsätter dock 

 en längre mellantid mellan sparagniitformationens och blåkvartsetagens bildningsperioder, 

 än som pa grund af andra omständigheter synes rätt sannolik. 



Sparagmitforinationens förhållande till Dalasandstenen. K.jeuulf, som väl insåg, att 

 sparagmitformationen icke är en enhetlig bildning, utan att den är sammansatt af olika 

 afdelningar, försökte i sina senare publikationer att utskilja en del af densamma såsom 

 yngre än det öfriga. Till denna yngre del, h vilken han förlade till sparagmitområdets 

 sydkant, räknade han äfven Dalasandstenen. Detta skedde dock ej på stratigrafiska grun- 

 der, ty inom Norge kan Dalasandstenen knappt sägas komma i beröring med sparagmit- 

 formationen, utan på grund af den petrografiska likhet, som förefinnes mellan den 

 öfre sparagmitafdelningens lager i Klettens profil och vissa delar af Dalasandstenen. ' 

 Denna likhet är ock onekligen ganska stor, och äfven andra exempel på sådana petrogra- 

 fiska likheter mellan lager i Dalasandstenen och lager i hvad jag nu anser tillhöra den 

 öfre sparagmitafdelningen skulle kunna anföras. Dessa petrografiska likheter kan jag dock 

 ej tillmäta någon vigt gent emot stratigrafiska och andra förhållanden, som leda till en 

 annan slutsats. 



Redan i det föregående har blifvit omtaladt, att förhållandena i Städjan, Mjölstöten, 

 Hammarsjövåla och andra fjäll otvetydigt visa, att Dalasandstenen är äldre än den öfre 



1 »Kvarts-sandsten-etagen i Kletten har nmiskjeiidelig lighed med Tryssil-sandstenen» (Dalasandstenen). 

 Udsigten, s. 139. 



