52 A. E. TÖKNEliOHM, DET CENTKALA SKANDINAVIENS BKKUBYUUNAD. 



sparagmitafdelningen. Det har ock blifvit visadt, att den måste antagas vara äldre äfven 

 än Biri-etagen. Men hur förhåller sig då Dalasandstenen till den undre sparagmitafdelnin- 

 gen? Båda ligga omedelbart under Biri-etagen, och då kunde det tänkas, att de ekviva- 

 lerade hvarandra, alt de vore något olika facies af en och samma bildning, ehuruväl de 

 i sina typiska utbildningsformer petrografiskt skilja sig rätt mycket frän hvarandra. Men 

 äfven petrografiska likheter kunna uppvisas; till de röda skiffrarne kring Osa och den 

 smutsröda sandstenen V. om Rena vid Lösset kunna lätt motsvarigheter uppletas i Dala- 

 sandstenen. Skäl finnas dock, som synas mig tala emot en parallelisering af Dalasand- 

 stenen och den äldre sparagmitafdelningen. På vestra sidan af Klarelfdalen finnas, såsom 

 förut blifvit omnämndt, flerstädes lager af grå sparagmit, grå kvartsit, skiffer och blå- 

 kvarts, hvilka pa grund af sitt läge måste anses tillhöra den äldre sparagmitafdelningen. 

 De ligga blott omkring 10 km. frän Dalasandstenens gräns, och vore den undre sparag- 

 mitafdelningen sådan den är utbildad kring Glommen och kring Gudbrandsdalen en 

 ekvivalent till Dalasandstenen, borde öfvergångsbildningar finnas just vid Klarelfdalen. 

 Men sa är ej fallet. Vidare må anmärkas, att i mellersta Dalarne förekomma fler- 

 städes dels mörk skiffer t. ex. i Städjan, dels blåkvarts, t. ex. i Himmeråsen N. om Idre» 

 mellan Dalasandstenen och Vemdal sk vartsiten, utan att egentligen synas tillhöra någon- 

 deras lagerföljd, I betraktande deraf att blåkvarts och skiffer äro vester om riksgränsen 

 vanliga bergarter i den undre sparagmitafdelningen, kan det ej vara osannolikt, att de 

 nämnda förekomsterna af dessa i Dalarne kunde tillhöra samma afdelning. 



Ett ytterligare skäl mot den i fråga varande paralleliseringen synes mig ligga der- 

 uti, att diabasbäddar äro — såsom förut nämndt — en mycket vanlig företeelse i Dala- 

 sandstenen, under det att sådana ej hittills blifvit med säkerhet påvisade i hvarken den 

 undre eller den öfre sparagmitafdelningen. 1 Detta skäl kan sjmas hafva föga vigt, då båda- 

 dera bildningarne ej finnas i samma trakter, men det måste dock tillmätas en viss be- 

 tydelse om man besinnar, att öfverallt der sandsten förekommer, hvilken kan anses paral- 

 leliserbar med Dalasandstenen, åtföljes den af diabasbäddar. Så på Dalsland, i Småland, 

 i Mälarbäckenet, vid Gefle, i Ångermanland och t. o. m. i Finland. 



På grund af dessa nu angifna skäl har jag ej vågat att med hvarandra parallelisera 

 Dalasandstenen och den undre sparagmitafdelningen, så inbjudande en sådan parallelise- 



1 Om inan undantager de i vissa sparagmittrakter i Härjedalen talrika gångarne al' Ottfjällsdiabas, hvilkas 

 egendomliga förekomstsätt längre fram skall ointalas, så äro inom hela det stora sparagmitfältet endast mycket få 

 diabasförekonister kända. En liten diabashäll är synlig i den förut omnämnda profilen vid Glommen Ö. om Asta 

 (se tig. 11). Bergarten visar sig under mikroskopet hafva tydlig diabasstruktur, men vara mycket krossad och 

 förstörd, och då der till kommer, att den uppträder invid en förkastning, så kan det ej ens anses fullt säkert, att 

 den verkligen genomsätter sparagmitformationen. I en jernvägsskärning N. om Negård, S. om Koppang, har jag 

 sett en omkring 0,5 m. mäktig stående gång af en mörk, finkornig och något skiffrig bergart. Under mikro- 

 skopet visar den ej spår af diabasstruktur, utan har helt och hållet en grönskiffers utseende bestående väsentligen 

 af kvarts, muskovit, klorit, epidot och kalkspat. Derjemte finnas korn af magnetit och fläckar af titanoinortit. 

 Sannolikt är den dock en höggradigt omvandlad diabas. I Knallbergen O. om Skärvagen i Idre har H. HEDSTRÖM 

 observerat en diabas, hvilken han antager genomsätta en der förekommande blågrå kvartsitsandsten. Kontaktförhål- 

 landena äro dock ej rätt tydliga (se tig. 67). Diabasen är starkt omvandlad, men torde dock kunna anses närmast 

 tillhöra Asbytypen. Hvad kvartsitsandstenen beträffar, så synes det sannolikast, att den bör hänföras till den 

 undre sparagmitafdelningen, men möjligheten är dock ej utesluten, att den kan tillhöra Dalasandstenen, enär dylika 

 kvartsitsandstenar äfven finnas i dennes lagerföljd. Diabasens sällsynthet i sparagmitformationen är så mycket 

 anmärkningsvärdare, som gångar af olivindiabas finnes inom de flesta af de granitpartier, hvilka uppsticka inom 

 sparagmitfältena. 



