KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 57 



gneis. Dessa Areskutans lager äro ofta starkt veckade och vresiga; i det hela är dock 

 stupningen inåt fjället. 



Skiffrar af de nu omnämndas typ, Areskiffrar, hafva — såsom redan nämndt — 

 en betydlig utbredning i vestra Jemtland och nordvestra Herjedalen. I det stora hela kan 

 sägas, att deras understa länk — glimmerskifferzonen — är mäktigare mot öster, hornblende- 

 skifferzonen deremot mot vester. Der denna senare är som mäktigast utbildad, såsom 



Fig. 27. Profil från Malmagen mot NO. Längdskala 1 : 100000. 

 Malmagen Skenörfjäll 



SV. 



ö ögongneis; kv kvartsskifter: // mörk hornblendeskiffer; gn glimmerskifferartad gneisskiifer; k ljusgrå, sandig, kristallinisk 



kalksten med fyllitlameller: gl ljus, grönaktig kvartsig glimmerskifter, ofta mör och något kalkig: g mörkare och ljusare 



gröna skiifrar; k' grå eller blågrå kristallinisk kalksten; k" ljus, dolomitisk kalksten. 



t. ex. i Sylfjällen och i det något vestligare belägna Oiefjeld, utgöres den till en väsentlig 

 del af rena amfibolitstenar. Gneiszonen synes mot S. förändra sin petrografiska karaktär 

 och öfvergå i kalkiga, stundom kloritiska glimmerskiffrar. Sådana hafva stor utbredning 

 i trakterna kring Mittådalen och sträcka sig derifrån mot SV. till inemot Malmagen, der 

 de hvila på Areskiffrarnes amfibolitzon, hvilken här är tydligt, ehuru föga mäktigt ut- 

 bildad. Se ofvanstående profil. Dessa skiffrars ställning har varit olika uppfattad. I »Hoch- 

 gebirge» hänförde jag dem — om än med någon tvekan — till Areskiffrarne. Torell och 

 Vogt ] ansågo dem senare på grund af petrograhska skäl böra hänföras till Rörosskiffrarne, 

 en uppfattning, hvilken jag en tid var böjd att åtminstone till en del biträda. Då det 

 emellertid ej hittills lyckats att afgränsa de i fråga varande skiffrarno från de omgifvando 

 Areskiffrarne, anser jag nu — liksom år 1873 sannolikast, att de äro en faciesbild- 



ning af dessa skiffrars öfversta zon. 2 



Vester utmed sjön Torrön i Jemtland stryker en grof, grönaktig, temligen lös, små- 

 bucklig glimmerskiffer. Den utbildar sig på sina ställen, såsom vid Kålåsen och Ack- 

 lingeedet, till hornblendeglimmerskiffer om än ej fullt typisk. Efter Hoberg vid Torrön 

 kunna vi benämna denna skiffer »Hobergskiffer». Den har en flack stupning mot V., 

 och åt detta håll följa sedan med samma stupning först ljusa glimmerskiffrar, delvis 

 temligen granulitiska, och sedan en mäktig serie af amhbolitskiffrar, i hvilka dock gneisiga 

 inlagringar ofta förekomma. Först närmare riksgränsen öfverlagras amnbolitskiffrarne af 

 ren Aregneis. Norr om Gråsjön (NV. om Kallsjön) linnes äfven Hobergskiffer. Den 

 ligger här mellan en vackert skiktad, glimmerskifferartad bergart och amnbolitskiffrarne, 

 såsom profilen fig. 28 visar. 



Så vidt man af i dessa trakter synliga lagerföljder kan döma utgör Hobergskiffern 

 således en inlagring i Areskiffrarnes understa led, och det ligger då nära till hands att 



1 TORELL, Aflagringarne på ömse sidor om riksgränsen, s. 250. 



2 Äfven HÖGBOM hänför i fråga varande skiffrar till Areskiffrarne. Jemtlands län, s. 37. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 28. N:o 5 



