KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 61 



mellan de ännu rent klastiska lagren S. om Formokampen och de nästan rent kristalli- 

 niska i Kuveri. 



Nordligare, N. om Drivstuen i Drivdalen, finnes en kvartsig, glimmerskifferartad, 

 vackert skiktad bergart, hvilken till sin yttre habitus mycket påminner om högfjälls- 

 kvartsit. Ännu något nordligare, S. om Albu, V. om ( )pdal, uppträder en ganska 

 mäktig dylik bildning, här öfverlagrad af hornblendeskiffer. Härmed är en anslutning 

 vunnen till de analoga bildningar, hvilka — såsom förut nämndt — finnas vid Troncl- 

 hjemsf jorden. 



Af det nu rörande sparagmitformationens och Areskiffrarnes ömsesidiga förhållande 

 anförda synes framgå, att ljusa och rödaktiga sparagmiter, hvilka efter all anledning till- 

 höra den öfre sparagmitafdelningen, mot vester öfvergå i den gliminerskifferbildning, som 

 utgör Areskiffrarnes understa led. Till dessas nästa led, amhbolitskiffrarne, finnes ej nå- 

 gon motsvarighet i sparagmitformationen. Häraf torde man dock ej vara berättigad att 

 såsom gifvet antaga, att amfibolitskiffrarne med den öfverliggande Aregneisen m. ra. äro 

 yngre än hela denna formation. Amtibolitskiffrarnes uppkomst bör antagligen tänkas i 

 samband med grönstensernptioner under Sevegruppens tid, och dessa eruptioner kunna 

 hafva pågått inom ett område, under det att sparagmiternas bildning samtidigt fortgick 

 inom ett annat. Frågan om huruvida de yngre Areskiffrarne äro samtidiga med eller 

 möjligen något yngre än den yngsta delen af sparagmitformationen må derför tills vidare 

 lemnas öppen. 



Några drag ur Sevegruppens bildningshistoria. Sedan vi nu gjort någon bekantskap 

 med Sevegruppen i dess olika utbildningsformer inom skilda delar af vårt område, torde 

 det vara af intresse att se till, huruvida några slutsatser, om än hypotetiska, kunna 

 dragas rörande de förhållanden, under hvilka denna grupps afiagringar bildades. 



Den petrografiska beskaffenheten af sparagmitformationens hufvudbergarter samman- 

 ställd med dessas stora mäktigheter visar, att aflagringen måste hafva skett under en 

 sänkningsperiod, dä en af sekulär vittring starkt angripen urbergsgrund småningom sjönk 

 ned i hafvet. Denna urbergsgrund bestod mestadels af eruptiva bergarter, granit och 

 porfyr, och måste antagas hafva varit ganska ojemn, dels i följd af förutgången erosion, 

 men sannolikt äfven i följd deraf, att nämnda bergarter på grund af sjelfva sitt uppkomst- 

 sätt ursprungligen bildade en ojemn yta. 



De första afiagringar, som afsattes under den börjande sänkningsperioden, d. v. s. 

 de äldre inom den undre sparagmitafdelningen, samlades hufvudsakligen inom ett jemförelse- 

 vis mindre bäcken. Vi veta, att dessa afiagringar hafva en betydande mäktighet i trak- 

 terna kring nedre Gudbrandsdalen och derifrån mot O. till Klarelfdalen, men att de från 

 detta område utåt tunna hastigt utaf åt alla håll. Mot SV., i nedersta delen af Dokkas 

 dal, är den undre sparagmitafdelningen representerad af blott en föga mäktig skifferbild- 

 ning, och längre mot V. har den icke blifvit observerad; mot S. försvinner den likaledes 

 hastigt, äfven här öfvergående i jemförelsevis föga mäktiga skiffrar. Mot N., och isyn- 

 nerhet mot NO., kan den spåras längre; mest utbredd är här dess öfversta länk, Biri- 

 kalken, hvilket torde hafva sin förklaring deri, att under dennes bildningstid en hastigare 



