KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANOLINGAK. BAND 28. .\:<> 5. 67 



o 



å ena sidan vid Skärvagen, såsom ofvan nämndes, och å den andra vid Klöfsjö och Asarne, 

 på dessa senare ställen öfverlagrad af ortoccrkalk. 



Redan i det föregående har blifvit framhållet, att gränsen mellan det stora silnriska 

 skifferfältet i Valders och den underliggande blåkvartsetagen ingalunda är skarp; skiffrar 

 och kvartsitiska bergarter vexellagra upprepade gånger, och man kan säga att blå- 

 kvartsetagen här bildar med de öfverliggande skiffrarne en kontinuerlig laijerserie. De 

 små silurpartierna, som ligga strödda i sparaginitfältet N. om Randsfjorden, hvila alla 

 ofvanpå dettas yngsta lager. På östra sidan om Mjösen ligga silurlagren deremot nedanför 

 Vangsåsens stora kvartsitmassa och hvila — åtminstone i S. och O. — omedelbart på 

 urberg. Då det ej är sannolikt, att Vangsåsens mäktiga kvartsit redan vid sin aflagring 

 fått sin nuvarande tvära afslutning mot S., 1 så måste man antaga, att den redan före 

 silurtiden undergått någon denudation och att siluren sedan afsatt sig nedanför ett genom 

 denudationen utmodelleradt kvartsitberg. Längre mot NO, från trakten af Osen och hela 

 vägen upp till Storsjön i Jemtland, är det sedan regel, att siluren ej ligger på det yngsta 

 af sparagmitformationens lager, utan antingen på något af de äldre af dessa, eller ock på 

 urberg, och vanligen nedanför höga af sparagmitformationens bergarter uppbyggda berg. 

 I nordvest förefinnes således ett skarpt afbrott mellan sparagmitforniationen och siluren, 

 då deremot i sydvest något sådant icke, eller åtminstone i vida mindre grad, är för- 

 handen. 



Midt inne uti det stora sparaginitfältet finnas V. om Atne i Glöm mendalen trenne 

 små partier, hvilka på grund af sin petrografiska beskaffenhet i förening med sitt läge 

 ofvanpå sparagmitformationen sannolikt böra anses såsom sibiriska, ehuruväl ej hittills 

 några försteningar blifvit i dem funna. Dessa partier bestå af mörka, ofta alunskifferartade 

 lerskiffrar samt kalkstenar, dels ljusa, dels blågrå, finkristalliniska till nästan täta. De 

 närmast omgifvande bergarterna äro dels blåkvarts och dels grå eller blågrå sparagmit, 

 som dock utåt snart aflösas af den i trakten rådande ljusa sparagmitsandstenen. 



Det stora jemtländska siluromradet har redan varit föremål för flera publikationer, 

 senast af Wiman och Högbom. 2 Efter dessa författare meddelas nedanstående öfversigt 

 öfver de vigtigaste här förekommande afdelningarne. 



Of re (jraptolitskiffer 



Pentamermkalk etage G b 



Kvartsit med Phacops elliptifrons » Q a 



Bracltiopodskiffer » 4 c — 5 



Chasmopskalk „ _ 4 b 



Ogygiocarisskiffer. » 4 a 



Ortocerkalk » Se 



Phyllogrwptusskiffer ... » 3 b 



Olenidskiffrar » 2 



Paradoxidesskiffrar » 1 c, d 



Olenelluslageri^) » 1 b. 



1 Denna afslutnings tvärhet kan dock i viss mån bero derpå, att kvartsiten blifvit något öfverskjuten mot S. 



2 WlMAN, Ueber die Silurformation in Jemtland. HÖGBOM, Geologisk beskrifning öfver Jemtlands län. 



