68 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BEKGBYGGNAD. 



Rörande enskildheterna inom Jemtlands silurfält må för öfrigt hänvisas till de 

 angifna publikationerna; för vårt ändamål är det tillräckligt att i korthet skissera hufvud- 

 clragen af fältets sammansättning. 



Den sydöstra delen af Jemtlands siluromräde företer till sin karaktär stor likhet 

 med silurbildningarne i mellersta Sverige. På en föga mäktig kvartsit, som ligger närmast 

 urberget, följer här först alunskiffer med orsten representerande Paradoxides och Olenus- 

 nivåerna, och sedan »en gröngrå eller grå lerskiffer, med bankar och körtlar af oren kalk- 

 sten, hvilken aflagring motsvarar Dalarnes Phyllograptusskiffer» (Högbom). Derefter kommer 

 en mäktig kalkstensbildning, ortocerkalk, med underordnade skifferlager. Denna afdelning 

 har stor utbredning i trakten kring Östersund och Oviken, men uppträder äfven i norr vid 

 Föllinge och i söder vid Asarne. Vester om densamma, från trakten kring östra delen af 

 Hotagen och ned till Oviksfjällens fot, utbreder sig en skifferzon, bestående dels af lerskiffrar, 

 mestadels gråa, stundom mörka och alunskifferartade, dels ock af mörka sandstensskiffrar. 

 Såsom underordnade lager förekommer kvartsit, dels mörk, dels blåkvartsartad. Dessa skiffrar, 

 hvilka i allmänhet äro mycket fattiga på försteningar, synas dels tillhöra den öfre delen 

 af undersilur (et. 4) och dels ekvivalera ortocerkalken (et. 3). Dennes bankar utkila 

 nemligen mot V. under det att de mellanliggande skifferlagren tilltaga i mäktighet och 

 blifva slutligen enarådande. Ortocerkalk förekommer sålunda t. ex. ej mer nedanför Oviks- 

 fjällen, ehuruväl der anträffats försteningar tillhörande så väl lägre som högre nivåer. Ej 

 heller finnes någon ortocerkalk mellan den mörka sandstensskiffer, som är den rådande 

 bergarten kring östra delen af Hotagen, och blåkvartsen N. om Tjyvattnet. Sandstens- 

 skiffern sträcker sig nemligen ända till södra stranden af denna sjö. Det är dock möjligt, 

 att en 0.-W:lig förkastning här framgår. 



Vester om den nämnda skifferzonen följer en annan zon, inom hvilken skiffrar visser- 

 ligen äfven äro förherrskande, men der dock kalkstenar ganska ofta förekomma. Dessa 

 kalkstenar äro öfversiluriska, Pentameruskalksten, och i skiffrarna hafva på några ställen 

 öfversiluriska graptoliter anträffats. 1 Denna zon sträcker sig från Skjärvången öfver Offer- 

 dal och Alsen ned till Ockesjön och Liten. Vestligare blifva kalkstenar åter sällsyntare. 

 Inom den del af silurfältet, som utbreder sig frän Liten i S. till Oiden i N., äro blott 

 några enstaka kalkstensförekomster kända; de af dem, som visat sig försteningsförande, hafva 

 alla befunnits tillhöra Pentameruskalkstenen. Anmärkningsvärdt är, att i denna trakt icke 

 några undersiluriska försteningar blifvit funna, ehuruväl silurfältets lägre lager här på sina 

 ställen antagligen komma i dagen, såsom mellan Jufveln och Oiden och efter all anledning 

 äfven i trakten af Djupsjön. Närmast urberget (porfyr) ligger här kvartsit, ofta utbildad 

 såsom blåkvarts, och clerpå följa mörka, ej sällan alunskifferartade skiffrar med inlagringar 

 af grå kristallinisk kalksten och äfven af blåkvarts. Sedan kommer traktens vanliga grå 

 lerskiffer. Se profil fig. 29. Det synes på grund af läget sannolikt, att nämnda mörka 

 skiffrar med deras kalkstenslager äro undersiluriska, och att i så fall kalkstenarne kunna 

 representera ortocerkalken. 



Det bälte af siluriska aflagringar, hvilket V. om Kallsjön omsluter Mullfjället-Sunds- 

 valens porfyrmassor, har samma karaktär som vestra delen af Storsjöbäckenets silurfält. 



1 På kartan har ett försök blifvit gjordt att skilja de undersiluriska och de öfversiluriska områdena. 

 Gränserna mellan dem kunna dock för närvarande ej angifvas annat än ungefärligen. 



