KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 28. NtO 5. 69 



Skiffrar äro alltså rådande, men kalkstenar förekomma äfven. En zon af förstenings- 

 förande kalksten framstryker O. om det nämnda porfyrpartiet nedanför Areskutans vestra 

 fot, och en dylik har äfven observerats på ett par ställen V. om porfyrfjällen, nemligen 



Fig. 29. Profil S. om Jufvelbottnen. 



N. 

 p porfyr; a alunskiffer; k grå, kristallinisk kalksten; kv kvartsit: l lerskiffer. 



O. vid Nordhallen och vid Andtjern. I kalkstenen nedanför Areskutan har anträffats 

 enkrinitleder i mängd samt derjemte Favosites och ett par andra former, som angifva, 

 att den är af öfversilurisk ålder. I den nämnda kalkstenen på vestra sidan af porfyr- 

 partiet hafva blott ett par små enkrinitleder blifvit funna, men det kan dock ej gerna 

 betviflas, att båda kalkstenarne tillhöra samma nivå, Pentameruskalkens. 



Inom det i fråga varande silurbältet tinnes äfven kalksten på en annan och lägre 

 nivå, nemligen nära den liggande kvartsiten. Denna kalksten är gråaktig, temligen kristalli- 

 nisk och ej fossilförande. Sådan kalksten har Ö. om porfyren observerats vid ö. Kjoland 

 och V. om densamma vid Flandern. Den synes otvunget kunna paralleliseras med den 

 ofvan omnämnda S. om Jufveln. 



Lagerställningen inom det jemtländska silurfältet är i allmänhet mycket rubbad; 

 skarpa veckningar och inversioner höra till vanligheterna. Hufvudstryckningen kan sägas 

 vara NO. — SV. och hufvudstupningen NV., dock förekomma härifrån en mängd afvikelser, 

 såsom de på kartan utsatta stupningstecknen visa. 



När i det föregående blifvit taladt om siluriska bildningar med östlig och med vestlig 

 facies har det egentligen blott gällt undersiluren, ty öfversilur med vestlig facies kan 

 knappt sägas förekomma. I Storsjöbäckenet antager undersiluren, såsom af det ofvan 

 sagda framgår, mot V. allt mer den karaktär, som är utmärkande för den vestliga silur- 

 facies. Kalkstenarne blifva allt sparsammare, och de, som ännu finnas, blifva kristalliniska 

 och ej fossilförande. Öfversiluren deremot undergår mindre förändring. Visserligen blifva 

 äfven i den kalkstenarne mindre utbildade mot V., men de bibehålla sin habitus och sina 

 försteningar. Inom det jemtländska silurfältet har man sålunda bättre än annorstädes till- 

 fälle att se i hvad förhållande den östra och den vestra silurfacies stå till hvarandra. 



Vid sjön Jufveln utsänder det stora silurfältet en smal förgrening mot NNV. till 

 Torrön, och 0. om denna sjö hafva flerstädes observerats dels blåaktiga kvartsiter och 

 dels lerskiffrar, de senare stundom kalkiga och äfven, såsom 0. om Holdern, inneslutande 

 lager af gråaktig, temligen kristallinisk kalksten. Dessa bergarter ligga inklämda mellan 

 urbergarter, men trots detta läge, till hvars orsak längre fram skall återkommas, och trots 

 det att inga försteningar blifvit i dem funna, torde det dock på grund af deras påtagliga 

 samband och petrografiska likhet med det närliggande silurfältets bergarter kunna anses 

 gifvet, att de äro af silurisk ålder. Ännu nordligare förekomma ett par små partier af 

 liknande bildningar under liknande förhållanden. Strax NNO. om Jäfsjön finnes ett litet 

 fält bestående af grå, kristallinisk kalksten, lerskiffer ofta mörk, grafitisk, samt blåaktig 



