KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 71 



hjemsfältet. Kjerulf, hvilken — åtminstone till en del — redan år 1870 utskilde denna 

 zon, betecknade den såsom »det metamorfiske strög». 1 



I följd af dessa förhållanden förete olika delar af Trondhjemsfältet så pass stora 

 skiljaktigheter i utbildning, att man med skäl kan tala om olika facies äfven inom detta 

 fält. Särskildt förete dess östra och dess vestra delar rätt markerade olikheter. Detta 

 allt gör, att det möter betydande svårigheter när man vill söka bestämma och genom 

 fältets hela utstrilckning konsekvent särskilja de olika led, af hvilka Trondhjemsfältet är 

 sammansatt. Kjerulf har i fråga om Trondhjemsfältets indelning haft olika uppfattningar 

 vid olika tider, och så har äfven jag. Oomtvistadt är emellertid, att den skiffergrupp, 

 som Kjerulf benämnt »Rörosskiffrar», ligger lägst i lagerföljden. Vi vilja derför här först 

 vända oss till den, innan vi inlåta oss med Trondhjemsfältets bildningar i öfrigt, hvilka 

 senare vi här kunna sammanfatta under begreppet »Trondhjemsfältet i trängre bemärkelse». 



Röros skiffergrupp eller Rörosskiffrar. 



Denna skiffergrupp, som är typiskt utbildad i trakten kring den lilla bergstaden 

 Röros, består af skiffrar, hvilka i allmänhet äro lika kristalliniska som Areskiffrarne, men 

 skilja sig från hufvudmassan af dessa genom sin lösare och delvis äfven mildare beskaffenhet. 

 De förete flera varieteter; de tvenne vigti gaste må här karaktäriseras. 



Den allmänna bergarten kring Röros är en gröngrå, halfmild, ofta så att säga något 

 sandig glimmerskiffer med både ljus och mörk glimmer, den senare dels ingående i berg- 

 artens grundmassa, dels utbildad såsom porfyrartadt inströdda individer, hvilkas genom- 

 gångsriktning icke intager någon bestämd orientering i förhållande till bergartens ofta 

 mycket tydliga och regelbundna skiktning. Ej sällan är bergarten späckad med små korn 

 af jernspat eller brunspat, stundom äfven med korn äf magnetit. Mer och mindre typiskt 

 utbildad utbreder sig denna skiffer från trakten kring nedre delen af Galåen (SV. om 

 Röros) mot NO. öfver trakten kring östra delen af Aursunden upp till Stuedalen. Den 

 blir stundom, såsom t. ex. kring Jonsvold (Ö. om Röros), finare och då lerglimmerskiffer- 

 artad samt mycket lös och lätt smulande. 



Nu omtalade skiffer, och liknande inom andra områden, hafva af olika författare 

 blifvit betecknade med olika namn, såsom: glimin erlersten, sideritglimmerskiffer och glim- 

 merkvartsit. Intet af dessa namn kan emellertid sägas på ett tillfredsställande sätt uttrycka 

 bergartens petrografiska karaktär, och då det för öfrigt väl knappt är görligt att för den- 

 samma bilda en fullt passande petrografisk benämning, sä torde det vara bäst att taga sin 

 tillflykt till ett lokalnamn. Ett sådant är redan föreslaget af Reusch, nemligen »Stuedals- 

 skiffer», 2 och det må här bibehållas. 



En annan för Rörosskiffrarne mycket karaktäristisk bergartstyp, än en skiffer, som 

 i det hela står Stuedalsskiffern ganska nära och skulle kunna anses såsom en afart af den, 

 men som dock har en rätt säregen karaktär i följd deraf, att den är rik på stora, ända 



1 På kartan är detsamma angifvet genom en grof röd priekning. 



2 Geol. iakttagelser i Trondhjems stift, s. 31. 



