72 A. E, TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



till 4 ä 5 cm. långa och ofta till kärflika knippen förenade hornblendestänglar, hvilka i 

 vexlande riktningar ligga inströdda i bergarten, mest dock på dess skiktytor. Accessoriskt 

 håller bergarten stundom granat samt (mikroskopiskt) turmalin och rutil. Denna skiffer 

 har hittills vanligen blifvit kallad »hornblcndeglimmerskiffer». Tyskarne benämna liknande 

 bergarter »Garbenschiefer», hvarför ock Torell 1 föreslagit namnet »kärfskiffer» för den i 

 fråga varande, ett namn, som på grund af sin korthet här må föredragas. Kärfskiffern 

 är, liksom Stuedalsskiffern, vanligen väl skiktad i några centimeter tjocka omvexlande 

 mörkare och ljusare skikt. 



Vi skola nu omnämna förhållandena i de vigtigaste af Rörosskiffrarnes utbrednings- 

 områden och få derunder tillfälle att äfven omtala en och annan af dessa skiffrars mera 

 lokalt förekommande varieteter. 



Rörosfältet. Inom detta fält har, såsom redan nämndt, Stuedalsskiffer den största 

 utbredningen. I dennes liggande uppträder i trakten V. om Brekken en art lerskiffer, som 

 nedåt öfvergår i en mörkgrön, temligen mild skiffer, stundom inneslutande körtlar af 

 grönsten. Ofvanpå Stuedalsskiffern åter ligger i fältets vestra och nordliga delar kärfskiffer. 

 Så t. ex. kring vestligaste delen af Aursunden, V. om Riasten och N. om Stuesjö, från 

 hvilken sist nämnda trakt den sträcker sig mot N. till vestra delen af Essandsjö. 2 



Lagerställningen inom Rörosfältet är i det stora hela sväfvande med ett förherrskande 

 svagt fall mot V. och NV. 



En egendomlig och helt lokal bildning inom Rörosfältet är den, som Hörbye be- 

 skrifvit under namn af »Röragens breccia». Den förekommer på båda sidorna om sjön 

 Röragen, OSO. om Röros. Bergartens utseende är mycket varierande. På vestra sidan af 

 nämnde sjö innehåller den, såsom Hörbye säger, fragment af »alslags milde Skifere, Chlorit-, 

 Glimmer- og Lerskifere, sammenkittede som det synes ved knuste Levninger af naevnte 

 skifere selv». 3 Äfven bitar af halfopal förekomma på sina ställen rätt ymnigt. Det hela 

 kan stundom hafva ett så att säga serpentiniseradt utseende. I norr står breccian i sam- 

 band med en röd sandsten. På östra sidan af Röragen, i Gjetberget och Brekkefjeld, 

 består bergarten i N. af en grof, sandstensaktig skiffer, dels grå, dels rödbrun, vexlande 

 med lager af fin breccia. Mot S. blifva skifferlagren mera underordnade och breccielagren 

 gröfre. Dessa innehålla bollar och bitar af kvarts samt af fina, temligen lösa, rödbruna 

 och gråbruna sandstenar, äfvensom bitar af skiffer liknande den i de mellanliggande lagren. 

 Håligheter i hällarne häntyda på, att äfven kalkstensbollar förekomma. Öster nedanför 

 Brekkefjeld blir bergarten mindre breccieartad öfvergående i gråbrun sandsten och skiffer 

 med enstaka bollar af kvarts. Den gränsar här omedelbart intill de närliggande Tufsing- 

 knipernas till Sevegruppen hörande kvartsitskiffer, hvilken i allmänhet är ljus, men nämast 

 kontakten blågrå och med lager af mörk skiffer. Denna kontakt synes visa, att breccian 

 ej kan vara någon sjelfständig bildning yngre än Rörosskiffrar ne, utan torde den böra 

 betraktas såsom en lokal bottenbildning i dessa. Ursprungligen torde denna bottenbildning 

 väl hafva varit konglomeratisk i vissa lager men ej breccieartad; dess nuvarande breccie- 



1 Aflagringarne på ömse sidor om riksgränsen, s. 252. 



2 På kartan är en kot 



3 N. M. Bd. 8. 412. 



2 På kartan är en kontur utsatt, som angifver den ungefärliga gränsen för kärfskifferns utbredning. 



