KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 7.°) 



natur är antagligen en art »Scherbensehieferstruktur», hvilkens uppkomst möjligen kan stå 

 i samband med den starka lokala rubbning', som lagren inom breccieområdet undergått. 

 Dessa stupa nemligen brant mot S. a SS( )., under det att lagerställningen i trakten för 

 öfrigt är sväfvande. Hörbye uppgifver, att den med breccian sammanhörande sandstenen 

 hvilar på Rörosskiffrarne i norr, och detta är nog riktigt enligt stupningen, men torde 

 bero på en inversion och ej vara något bevis för sandstenens yngre ålder. 



Tennforsfältet. I vestra Jemtland utbreder sig mellan Dufed och Storlien i S. och 

 mot norr till inemot Anjan ett stort fält af Rörosskiffrar, minst lika stort som sjelfva 

 Rörosfältet. Efter den bekanta Tennforsen, som ligger inom detta fält, vilja vi benämna 

 detsamma »Tennforsfältet». Det är sammansatt af hufvudsakligen trenne formationsled. 

 Längst i ()., d. v. s. öster om en linia tänkt dragen Y. om Kösjön mot N. till Xorn, är 

 en gra fyllitisk bergart rådande. Mestadels är den temligen grof, stundom till den grad 

 sa, att den kan betecknas såsom en Hn grå sparagmit. Någon gång blir den kvartsitisk. 

 Vid Dufeds jernvägsbro är denna skiffers understa del blottad. Här finnas i densamma 

 spridda dels små, dels ända till hufvudstora bollar af ljus kvartsit lik Areskiffrarnes, 

 kvarts och ljus, oren kalksten. Nordligare, ( ). om Nordhallen, är fältets lägsta bildning 

 en ytterst tillskrynklad kloritisk skiffer, som likaledes innehåller bollar af kvartsit och 

 kvarts. På den ligger ett litet lager af en ljusgrå, sandig, temligen tät kalksten. Sedan 

 följer den nämnda grå fylliten med svagt vestlig stupning. Uppåt blir den allt gröfre 

 och allt mer kristallinisk samt med detsamma till färgen mera grågrön, sålunda, öfver- 

 gående till nästa led, Stuedalsskiffer, som redan vid Tennforsen är karaktäristiskt utbildad. 

 Stuedalsskiffern upptager ett bälte, som från sjön Ann stryker mot N. upp till Häggsjön. 1 

 Den är i allmänhet mycket regelbundet skiktad, och på berghällarne ses ofta lagervis 

 anordnade ellipsoidiska fördjupningar, liksom om kalkiga körtlar hade utvittrat. 



Vester om Stuedalsskiffern och öfverlagrande den följer kärfskiffer. Den är radande 

 inom fältets hela vestra, del. Särdeles vackert utbildad är bergarten kring St. Rensjön. 

 Den är här ovanligt grof med nästan svarta, ända till 5 ä 6 cm. langa hornblendekärfvar, 

 h vilka skarpt afsticka mot skiktytornas nästan silfverglänsande muskovitbeklädnad. Uti 

 denna grofva kärfskiffer finnas underordnade mindre grofva och ej hornblendeförande 

 men deremot jernspathaltigare lager. På vittrade berghällar framträda dessa med en brun- 

 aktigare färg. 



Hvilande på kärfskiffern uppträder en finkornig, brunspatförande hornblendeskiffer 

 i ett par små fjellhöjder, Klumpen och Saxvallsklumpen, V. om St. Rensjön. Denna horn- 

 blendeskiffer är Tennforsfältets yngsta bildning. 



I vester gränsar kärfskiffern mot en smal strimma af Areskiffrar, hvilka sadelformigt 

 uppsticka O. utmed riksgränsen. Mellan Areskiffrarne och kärfskiffern finnes dock här 

 ett föga mäktigt lager af lösa glimmer- och kloritskiffrar med temligen obestämd karaktär. 

 I dem hafva kongloineratiska bildningar på ett par ställen observerats. 



Redan i mina första publikationer rörande fjällbildningarne framhöll jag det egen- 

 domliga i den osymmetri, som i afseende på de olika länkarnes anordning förefinnes inom 



1 Dess gränser äro på kartan utmärkta genom punkterade linier. 



K. Sv. Vet. Akail. Handl. Baud 28. N:o 5. K» 



