kongl. sv. vet. akademiens handlingar, band. 28. n:o 5. 89 



På Höilandet tinnes en mängd bergkupper, hvilkas öfversta del bestar af grönsten, 

 dels hornblendeporfyrit, dels plagioklasporfyrit. Dessa grönstenar åtföljas stundom al 

 tufiartade bildningar, och sädana uppträda äfven såsom inlagringar i Höilandets lagerserie. 

 Se profilen tig. 48. I det undre af de i denna profil synliga kalkstenslagren observerades 

 brottstycken af grönsten och grönstenstuff. Se tig. 49. Af allt detta synes framgå, alt 

 grönstenseruptioner pågått under Höilandsgruppens skede. 



Fig. 4S. Höjden V. om Brenneplads, V. om Eöilandets kyrka. 



Dammen S. vid Stensvand. 



so. ^^r"'"é "-'T^ö?^ ^^h NV 



G grönsten med något tuff; t grönstenstuff; / mörk lerskiffer; k kalksten; V lerskiffer med kalksten; /" lerskiffer. 

 Fi^r. 49. Kalkstensvägg ined brottstycken af grönsten och grönstenstuff [t). 



m. 



®& — ^~ 



Sydvest om Höilandet förekommer vid Kalstad och Reberg i Meldalen en förstenings- 

 förande kalksten, hvilken af Brögger sam mariställes med Höilandets kalkstenar. Det 

 var i denna de första försteninga rne inom Trondhjemsfältet träffades. ' Sagda kalksten 

 uppträder under rätt egendomliga förhållanden. Lagren äro starkt uppresta. I söder 

 angränsar en serie af lerskiffer och sandsten liknande Hovins, i norr möta stora massor 

 af grönsten med åtföljande tuffartade bildningar samt ett breccieartadt konglomerat på- 

 minnande om Stokvola-breccian. Mot dessa tyckes kalkstenen vara uppressad. Om nu 

 dessa gröna bergarter såsom antaget tillhöra Störengruppen, synes det sannolikt, att de 

 under den senare silurtiden bildade en höjd, vid hvars fot Ho vin-gruppens lager och den 

 på dem följande kalkstensbildningen afsattes. Det skulle dock äfven kunna vara möjligt, 

 att de eruptioner, som gåfvo upphof till de stora grönstensmassorna kring Meldalen, fort- 

 gingo ända in i den öfversiluriska tiden. 



Liknande tvifvelaktiga förhållanden företinnas äfven på Höilandet V. om sjön 

 A nöjen. Höilandets skiffrar och kalkstenar å ena sidan och bergarter med Stören- 

 gruppens habitus å den andra gripa här uddformigt in i hvarandra och än äro de ena, 

 än de andra öfverlagrancle. Då det legat utom ramen för min uppgift att söka utreda 

 detaljer sådana som dessa, har jag ej egnat dem någon särskild uppmärksamhet, och jag 



1 Se Kjerulf, Udsigten, s. 170. 



Kougl. Sv. Vet. Akademiens Ifandl. Band *iS. N:o f). I".' 



