KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 95 



mäktigt, men har stor utsträckning. Det har blifvit följdt från Follas dal ända till N. 

 om Sa?tersjön, d. v. s. en sträcka af omkr. 80 km. 



Af de ofvan öfver Trondhjemsfältets östra del meddelade profilerna jemförda med 

 kartan framgår, att grynskifferzonen på hela sträckningen från Neas dal upp till Imsdalen 

 konstant och direkt öfverlagrar Brek-skiffern i V., och att denna öfverlagring måste vara 

 normal visas af den förut omnämnda tråffbusrten i fältets nordligaste del. Detta vill med 

 andra ord säga, att Singsås-gruppen intager samma stratigrafiska plats som Stören-gruppen 

 och synes ekvivalera denna. Med hänsyn till båda gruppernas i det stora hela något olika 

 petrogratiska karaktär, kan detta synas påfallande, särdeles som deras områden komma 

 hvarandra mycket nära. Den zon af Brek-skiffer, som från Skjaakervand stryker mot SSV. 

 ned till Selbusjön och — efter en böjning mot V. — vidare ända till Dovre, är i det 

 stora hela på vestra sidan konstant begränsad af bergarter med Störentyp och på den östra 

 lika konstant af grynskiffer. Och dock är Brek-skifferzonen flerstädes ej mer än ett par 

 kilometer bred. Visserligen kunna Störengruppens bergarter, såsom ofvan nämdt, ganska 

 hastigt förändra petrografisk karaktär, och visserligen ingå bland dem ofta grågröna sand- 

 stenar, som ganska mycket likna de minst metamorfoserade gryn skiffrar ne, men det oaktadt 

 kan det synas svårförklarligt, att en så bestämd och konstant olikhet skulle kunna före- 

 finnas mellan så närliggande bildningar tillhörande samma stratigrafiska nivå. Härvid bör 

 dock ihågkommas, att om Störengruppen och Singsåsgruppen äro ekvivalenta bildningar, 

 da måste hela den ofvan nämnda zonen af Brek-skiffer vara en skarp sadel, och altså lågo 

 Stören- och Singsås-gruppernas bergarter ursprungligen betydligt, åtminstone 3 a 4 

 gånger, längre från hvarandra än nu är fallet. Vidare må framhållas, att de för Stören- 

 gruppen mest karakteristiska bergarterna sluta sig kring de många inom gruppens område 

 uppträdande grönstensmassorna, till hvilka inga motsvarigheter finnas inom Singsås-gruppens 

 område, samt slutligen, att der båda grupperna komma hvarandra närmast, plägar en viss 

 petrografisk likhet mellan dem inträda. Så t. ex. V. om lienåen, S. om Selbu sjö. Söder 

 om den här framstrykande zonen af Brek-skiffer är grynskiffern gröngrå till grå, stundom 

 temligen mörk, delvis grävackeartad och temligen starkt metamorfoserad, såsom antydes 

 af i densamma inströdda spridda biotitfjäll. Norr om Brekskifferzonen, der i Björnbenet 

 och motstående berg på Renåens vestra sida Störengruppens område möter, uppträda grön- 

 grå, grava ckeartade skiffrar, något grönare än grynskiffrarne i söder, men eljest ganska 

 lika dessa. Öster om Fokstuen uppträder inom Störengruppens område ganska typisk 

 grynskiffer, och sådan finnes äfven något östligare i Fokstuehö, d. v. s. öster om Brek- 

 skifferzonen och inom Singsåsgruppens område. 



En fullständig öfvergång mellan bergarter af Störengruppens typ och grynskiffer 

 kan ses i den smala gröna zon, som inom Brekskifferns område framstryker öfver Stjör- 

 dalen. Norr om denna dal hafva bergarterna i nämnda zon fullkomligt Störengruppens 

 karaktär, men mot söder förändras de så småningom, och när zonen nått (iarbergselven 

 kan dess hufvudbergart betecknas såsom grynskiffer. 



Af de nu anförda exemplen framgår, att om än Stören- och Singsås-grupperna i 

 det stora hela hafva något olika petrogratiska karaktärer, saknas dock ingalunda petro- 

 gratiska anknytningspunkter mellan dem, och följaktligen kan intet petrografiskt hinder 

 sägas förefinnas mot deras af de stratigrafiska förhållandena fordrade parallelisering. 



