KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 99 



skiffrar. Orsaken härtill är, att zonen nu kommit in i det stora metamorfiska stråket, 

 och dess bergarter hafva då undergått en förändring motsvarande den förut omnämnda i 

 den vidliggande zonen af Selbuskiffer. 



Den stora nordliga zonen är så att säga klufven långs efter genom Sulskiftrarnes 

 hufvudzon och sålunda delad i tvenne delar, hvilka vi här kunna beteckna såsom den östra 

 och den vestra parten. Inom den senare förekomma en mängd större och mindre grönstens- 

 massor, synnerligast så pä sträckningen mellan Guldalen och Merakerdalen; inom den förra 

 åter äro grönstensförekomster mindre talrika, och de som rinnas äro mestadels helt små. 

 Härmed står säkerligen det förhallande i samband, att gruppens bergarter inom den vestra 

 parten till en stor del hafva karaktär af mera oredigt sammanhopade massor, hvilka väl 

 kunna vara skiffriga, men mestadels sakna utpräglad lagring, då deremot sådan är regel 

 hos bergarterna i den östra parten. 



Den vestra parten ligger helt och hållet inom det rnetamorriska stråket, och dess 

 bergarter äro följaktligen starkt metamorfoserade. Rådande äro mörka hornblendeskiffrar, 

 i hvilka hornblendet ofta har en tendens till langstänglig utbildning. Stundom äro de 

 granatförande. I hornblendeskiffrarne uppträda mycket ofta dioritiska bergarter såsom 

 bankar och lagergångar. 1 Mestadels äro de små- till rinkorniga och dels jemnkorniga, dels 

 porfyriska. I senare fallet hafva de utseende af att vara. omvandlade pyroxenbergarter; i deras 

 hornblendepartier kunna stundom ännu pyroxenrester igenkännas, titanjernet är ersatt af 

 titanomorritmassor, i hvilka små korn af rutil der och hvar äro inströdda, de porfyriska 

 plagioklaskornen äro mestadels omvandlade till ett aggregat af zoisit eller epidot. Såsom 

 mera underordnade inlagringar i de amfibolitiska bergarterna förekomma ljusa, granulitiska 

 skiffrar, äfven de stundom hornblendeförande, kloritiska skiffrar, bruna glimmerskiffrar 

 samt mörka skiffrar med mörkt streck. Dessa sist nämnda uppträda företrädesvis i zonens 

 södra del, så t. ex. i östra sluttningen af Spröiten (enl. K. Hauan), vid Saeteråen i Nedalen, 

 i V:a sidan af Holtsjöhögden och vid bäcken (). om Nordaune säter, N. om Holtsjön. 

 På sist nämnda ställe har Vogt funnit ett fossil, en Dictyonema, och på grund häraf vill 

 han hänföra skiffern till »överste del af silurisk etage 2». 2 Då emellertid slägtet Dictyonema 

 går ända upp i öfversilur, och då den i fråga varande är alltför illa bevarad för att kunna 

 till arten bestämmas, 3 så kan den ej gifva något åtgörande utslag i fråga om hvilken 

 silurisk etage den nämnda skiffern tillhör. 



Konglomerat äro sällsynta inom i fråga varande del af Merakergruppens bildningar; 

 vid dessas botten hafva dock sådana på ett par ställen observerats, så t. ex. något N. om 

 Eidet i Guldalen samt O. om samma ställe, vid Renåen, der denna böjer sig mot norr. 

 Invid vestra gränsen af den södra zonen, der denna öfverskäres af Vandgröfta, tinnes ett 

 breccieartadt konglomerat med bitar af hvit, tingrynig kvartsit, hvit, småkornig kalksten, 

 mörk lerskiffer, grönsten m. m. i en mörk, glimmerskifferartad grundmassa. 



1 I Merakerbanans skärningar i trakten kring Gudå station kan man på inånga ställen se, att nämnde 

 dioriter gångformigt genömsätta de omgifvande skiffrarne (jfr. Kjerulf, Merakerproiilet), men de öfverskära dem 

 aldrig tvärt, utan följa närmevis deras strykning och stupning. Detta kan möjligen bero derpå, att så väl 

 skiffrarnes struktur som gångarnes nuvarande lägen påverkats af de starka veekningar och sammanpressningar, för 

 hvilka hela bergmassan här varit utsatt. 



2 Overs. över Vid. Selkrs Moder. 1882, s. 12. 



3 Enligt mig af Prof. W. C. BRÖGGER benäget leranadt meddelande. 



