RONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:D 5. 105 



Trondhjemsfältet, så att dettas silurbäcken endast genom några sund stod i förbindelse 

 med det stora silurhafvet i S. och O. * 



Genom den nämnda sänkningen i söder och öster hade åt dessa håll redan vid hörjan 

 af silurtiden en stor hafsvidd bildats, som antagligen sträckte sig' långt utom det nu- 

 varande Skandinaviens gränser. Här herrskade lugna förhallanden, här frodades en rik 

 marin fauna, som gaf upphof till mäktiga- fossilförande kalkaflagringar ; men annorlunda 

 gestaltade det sig i nordvest. Der ingrepo vulkaniska krafter upprepade gånger. Redan 

 under den senare delen af Sevegruppens tid hade grönstenseruptioner här börjat. De för- 

 nyades, ehuru svagare, under Rörosgruppens tid. Från Brekskiffrarnes tid kunna blott 

 några jemförelsevis obetydliga yttringar af dem spåras i trakterna kring de inre delarne 

 af Trondhjemsfjorden, men sedan bröto de åter fram med förnyad kraft, hufvudsakligen 

 koncentrerande sig på en i ungefär N. — S:lig riktning strykande linie inom vestra delen af 

 Trondhjemsfältet. Detta var Störengruppens tid. En rad vulkanöar höjde sig nu ur 

 hafvet, och kring dem" aflagrades massor af vulkaniskt material, hvilket — än mer, än 

 mindre bearbetadt af vattnet gaf upphof till de gröna bergarter, som nu äro så ut- 



märkande för sagda grupp. Omsider afstannade den vulkaniska verksamheten, och lug- 

 nare förhållanden inträdde; Selbuskiffrarne kommo då till aflagring. Snart började dock 

 eruptionerna på nytt, men de hade nu flyttat sig längre mot O. A (Ven nu skedde huf- 

 vudutbrotten efter en i N. — S. förlöpande linie. Vi kunna ännu spara den från Hyllingen 

 öfver Melshogna upp till Fonfjeld vid Meraker (»Mélshognas linie», Kjerulf). Äter upp- 

 stodo vulkanöar och åter afsattes väldiga massor af vulkaniskt sediment, bildande livad 

 vi nu känna såsom Merakergruppens lager. 



Det kan sägas vara en allmän regel, att der mäktiga sedimentaf sättningar försiggå, 

 der sänker sig äfven samtidigt undergrunden, och sa synes äfven hafva skett inom 

 Trondhjemsfältet under dessa tider. Härpå torde till en del bero, att Brekskiffrarne på 

 inånga ställen saknas vid fältets utkanter. En annan verkan af sänkningen i förening 

 med de på djupet arbetande plutoniska krafterna kan möjligen hafva varit en uppvärm- 

 ning och delvis metamorfos af de mest sänkta partierna samt granitmassors inträngande 

 i dem. 



De stora slammassor, som genom de eruptiva processerna tillfördes, och kanske 

 ännu mer de vulkaniska gaser, af hvilka vattnet förgiftades, synas hafva gjort hafvet inom 

 och i närheten af de trakter, der eruptionerna egde rum, otjenligt såsom vistelseort för 

 organismer. De äldre silurlagrens inom Trondhjemsfältet brist på fossil har säkerligen 

 samma orsak som deras egendomliga petrografiska beskaffenhet, nemligen de vulkaniska 

 eruptionerna, och dessas verkningar synas hafva sträckt sig långt utom det egentliga Trond- 

 hjemsfältet, ty fattigdomen på kalkstenar och bristen på försteningar inom den vestra silur- 

 faeies öfver hufvud, såväl i Valders som i vestra Jeratland, torde utan tvifvel bero på 

 samma orsaker som inom Trondhjemsfältet. Först när i detta eruptionerna flyttat sig 

 mot (). och med detsamma mera normala förhållanden inträdde i V., började der organis- 

 mer invandra. Detta skedde under den senare undersiluriska tiden, och de första in- 

 vandrarnes rester finna vi nu Hovingruppens lager. 



1 En liknande åsigt uttalar äfven HÖGBOM, 1. c. sid G3. 



K. Sv. Vet. Akademien-; Handlingar. Md 28. N:o f>. 14 



