KONGL. NV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 109 



Den är en ljusgrå, stundom något grönaktig, medelgrof, jemnkornig biotitgranit med ett 

 något protoginartadt utseende. Den bildar en stor körtel i Störenskiffrar, samtidigt med 

 hvilka den synes hafva blifvit böjd och dervid starkt förskingrad på körtelns konvexa sida. 

 Af ven denna granit utsänder gångar i de omgifvande skiffrarne. I riktning från Trond- 

 hjem mot NO. finnas några små förekomster af liknande granit, nemligen på Ladeodden, 

 pa vestra sidan 'af Frosten och V. vid Nordviksundet. Hit hör möjligen älven en gneisig 

 bergart, som förekommer i Störenskiffern O. vid södra ändan af Skarnsundet. 



Öster om Melshognas och Hyllingens gabbromassor finnas några sina förekomster af 

 ljus, medelgrof, glimraerfattig granit uppsättande i Merakergruppens skiffrar, af hvilka 

 brottstycken finnas inneslutna i graniten. Ett annat litet parti af ljus granit tinnes ( ). 

 invid riksgränsen N. om Skurdalssjön. 



Der inom Trondhjemsfältet granit och grönsten uppträda tillsammans, visar sig, 

 såsom redan Kjerulf anmärkt, graniten ständigt vara den yngre. Den genomsätter nem- 

 ligen grönstenarne gångformigt och innesluter brottstycken af dem. Så t. ex. vid Singsås, 

 Eidet, Oiungen, Trondhjem och Fokstuen. De ställen, der förhallandet mellan granit och 

 grönsten sålunda kunnat bestämmas, gälla emellertid endast Störengruppens och Meraker- 

 gruppens grönstenar. Granitens ålder relativt till llöilandets grönstenar måste lemnas 

 oafgjord, enär — så vidt mig bekant — granit ej kommer i kontakt med dem. Ej heller 

 känner jag några granitgångar i Sulskiffrarne, ehuruväl sådana ej äro sällsynta i dessas 

 närhet. Skulle framtida undersökningar bekräfta frånvaron af granitgångar så väl pa 

 Höilandet som i Sulskiffrarne, då kunde dermed anses så godt som bevisadt, att granitens 

 eruptionsperiod infallit vid slutet af den undersiluriska tiden. 



Bland de gängar, som åtfölja Dovregraniten, äro en del ljusa porfyrer. Men porfyr- 

 gångar af annan art, hvilka ej — så vidt kan ses stå i samband med graniten, före- 

 komma äfven, nemligen flerstädes inom Hovingruppens zon mellan Meldalen och Guldalen. 

 Afven nordligare hafva sådana gängar observerats, såsom vid chausséen genom Sjölen vid 

 Nidelven, vid jernvägen vid Rotvold O. om Trondhjem och i stenbrottet O. vid nämnda 

 stad. Dessa porfyrer hafva mycket vexlande utseende och äro i allmänhet starkt pressade 

 och omvandlade. De af dem pa Höilandet, som se ut att vara mest normala, såsom i 

 Grimsasen och N. om Holsäter, bestå af strökorn af plagioklas, ortoklas och något kvarts 

 i en temligen mörk och äfven under mikroskopet nästan tät grundmassa med särdeles 

 vacker tluktuationsstruktur. En annan porfyrvarietet från Grimsasen har ett helt annat 

 utseende. Den bestar af en makroskopiskt nästan tät, gulgrå grundmassa, i hvilken ses 

 spridda, smala, 4 å 5 mm. länga lister af en hvit, lös, nästan mjölig substans, som fräser 

 starkt för syra. Under mikroskopet visar sig denna substans vara ett finkornigt, delvis 

 något tradigt aggregat af kalkspat med inblandade små korn af kvarts, tydligen en psevdo- 

 morfos, möjligen efter någon kalkrik plagioklas. Ganska friska, mera isomert utbildade 

 strökorn af plagioklas finnas derjcmte, äfvensom sådana af ortoklas och — i mindre mån 

 — af kvarts. 



Gångarne vid Sjölen och Rotvold äro grönaktiga och bestå af strökorn af fältspat 

 och kvarts i en finkristallinisk och något skiffrig grundmassa uppfylld af kloritfjäll och 

 små epidotstänglar. Denna grundmassa påminner rätt mycket om massan i en del gröna 

 skiffrar, men strökornen i förening med det gångformiga uppträdandet måste anses afgö- 



