112 A. E. TÖRNEBOIIM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Urberg och försiluriska eruptiver. 



Kring" de stora algonkiska och sibiriska fälten utgöres berggrunden af urberg och 

 gamla eruptiver, och sådana finnas äfven i större och mindre partier mångenstädes inom 

 sagda fälts områden. Vi skola nu taga en öfverblick öfver dessa gamla bergarter till 

 den utsträckning, som kan vara erforderlig för detta arbetes syfte. 



Jotmi. Invid vestra kartgränsen synes N. om Bygdin och Yinstervandeno en del 

 af Jotunheimens stora gabbroområde. * 1 dess vanligaste form är den s. k. Jotungabbron 

 en medelgrof till småkornig, fältspatrik bergart med hypersten och omfacit såsom mörka 

 mineral, till hvilka stundom kommer litet hornblende och biotit. I följd af fältspatrike- 

 domen är bergarten tern ligen ljus, och då den ofta är något flasrig kan dess utseende 

 stundom vara nästan gneislikt. Flasrigheten beror på en starkt utbildad kataklasstruktur, 

 och sådan finnes — ehuru i mindre grad — vanligen äfven i de ej tydligt flasriga varie- 

 teterna. I allmänhet har Jotungabbron »under mikroskopet utseende af att hafva blifvit 

 sönderkrossad och åter hopkittad». 2 Kataklasstrukturen gör bergartens ursprungliga struk- 

 tur i mer eller mindre grad otydlig, dock kan man med bestämdhet se, att denna väsent- 

 ligt skiljer sig från den strukturform, hvilken plägar utmärka gabbroarter i allmänhet, 

 och som äfven återfinnes hos dem i Trondhjemsfältet. Jotungabbron är nemligen rent 

 allotriomorft kornig. Fältspaten visar ingen tendens till idiomorf utbildning, utan upp- 

 träder, liksom de öfriga beståndsdelarne, såsom oregelbundet kantiga korn. 3 Under mikro- 

 skopet gör bergarten derför ej rätt intryck af att vara en gabbro; den påminner mer om 

 en annan bergartstyp, den nemligen, till hvilken pyroxengranuliten i Sachsen, pyroxen- 

 gneisen (graniten) vid Varberg ni. fl. höra. Denna nu beskrifna. struktur tillkommer icke 

 blott Jotunfjällens hufvudbergart, utan den återfinnes äfven i finkornigare och pyroxen- 

 rikare gångar, som genomsätta denna. Sådana gångar hafva observerats t. ex. vid Ulu- 

 dalstjernarne (något V. om kartgränsen). 



Jotungabbrons mineralsammansättning är ganska vexlande. 1 en del varieteter är 

 plagioklasen Labrador, i andra har den ungefär andesinens egenskaper, och då åtföljes den 



1 På kartan är här med gabbrons färg- betecknad icke blott den egentliga s. k. gabbron, utan äfven en 

 de] densamma åtföljande och med densamma säkerligen genetiskt nära förbundna mer eller mindre skiffriga arafi- 

 bol bergarter. 



2 Sjögren, A. Gabbroarter från Jotunfjällen. G. F. f. Bd G, s. 372. 



3 Etl prof från Memurutungen visade emellertid ren diabasstruktur. 



