11 (i A. E. TÖKNEBOHM, DET CENTKALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



Ögongneisen. ögongneis förekommer således litet hvarstädes utmed Trondfajems- 

 fältets vestra gräns mellan Dovre oeh Trondhjemsfjorden. Den träffas ock flerstädes inom 

 sparagmitfältet, såsom N. om Laurgård och O. om Kvarn i Gudbrandsdalen, kring norra 

 delen af Storsjön i Rendalen, i F rönbergen i Idre, S. om Funäsdalen i Herjedalen ni. fl. 

 ställen. I alla dessa inom sparagmitfältet belägna förekomster, med undantag af de vest- 

 ligaste, uppträder ögongneisen under mycket egendomliga och abnorma förhållanden. Till 

 dessa skola vi längre fram återkomma; här vilja vi blott sysselsätta oss med frågan om 

 livad ögongneisen egentligen kan vara. 



I sin vanligaste form består ögongneisen af en inedelgrof, gneisig grundmassa af tem- 

 ligen mörk, ofta grönaktig färg, samt i denna grundmassa rikligt inströdda runda eller något 

 aflånga grå eller rödaktiga fältspatögon af valnöts till äggs, stundom af ända till knytnäfves 

 storlek. Grundmassans grönaktiga färg härrör deraf, att dess glimmer är delvis eller full- 

 ständigt kloritiserad. I samma mån som bergarten är mera skiffrig, äro dess fältspatögon 

 vanligen mera spridda och till formen mera elliptiska samt försedda med mera framträdande 

 detritusstjertar. När skiffrigheten åter är mindre utpräglad visa fältspatströkornen mindre 

 rundade, mera rektangulära snitt, och stundom äro de omgifna af en oligoklaskant. Berg- 

 arten har da fullkomligt utseende af en något flasrig, porfyrisk granit. Så är t. ex. fallet 

 ofvanför Skäret vid Storsjön i Rendalen och ännu mer i Vedulfsberget N. om Ulftensjön 

 (V. om Hede) i Herjedalen. På sist nämnde ställe är bergarten delvis fullt massformig 

 och ej olik östra Jemtlands porfyrgranit, ehuruväl fältspatögonen äro mera rundade än 

 hvad i den plägar vara fallet. I det stora hela kan sägas, att ögongneisens habitus är 

 mera gra nitisk i samma mån som spåren af tryckmetamorfos äro i densamma mindre 

 framträdande, och då synes det äfven naturligt att uppfatta den såsom en mer eller mindre 

 starkt pressad porfyrgranit. Denna uppfattning får ock ett vigtigt stöd genom det af 

 Schiötz gjorda intressanta fyndet af ett brottstycke af en rödaktig gneisbergart i Frönber- 

 gens ögongneis. ] Några kontaktförhållanden för öfrigt, som kunde bevisa ögongneisens 

 natur af granit äro emellertid ej kända. Vester om Trondhjemsfältet, der ögongneisen 



Fig. 61. Vedulfsberget. 

 SO. 



s sparagmitskiffer; G grå ögougrauit: G' ögongneis: g grå, medelgrof gneisgrauit; D gång af Ottfjällsdiabas. 



uppträder under jemförelsevis normala förhållanden, förekommer den såsom bäddar på 

 eller inuti urformationens yngsta dervarande länkar. 



Ögongneisen synes således egentligen vara en grof porfyrgranit, hvilken framträngt 

 under urperiodens sista tid och dels utgjutit sig på och öfvertäckt de yngsta urbergarterna, 

 dels äfven blifvit injicierad i dem i form af lagergångar. 2 Det ligger då nära till hands 

 att jemföra ögongneisen med en mycket allmän granittyp från samma tid, nemligen Filip- 



1 Sparagm.-kv. fjeldet längs Grsensen, s. 41. 



2 Äfven SCHIÖTZ uppfattar ögongneisen såsom en eruptiv, den han dock anser vara yngre än sparaginit- 

 forinationen. (Sparagm.-kv. fjeldet längs Grsensen, s. 41. Om Öiegneisen i Sparagmitfjeldet). 



