118 A. K. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



blifvit väsentligt andra i eruptionsliniernas närhet än på något afstånd derifrån; i förra 

 fallet bildades stora massiv, i det senare injicierade bäddar. 



De bäddformiga partier af ögongneis, som uppträda i de yngsta arkaiska bildningarna 

 vester om Trondhjemsfältet, böra således antagligen uppfattas såsom injicierade från en större 

 något ostligare belägen massa af porfyrgranit. Denna torde hafva varit (eller vara) belägen 

 under södra delen af Trondhjemsfältet. 



Efter denna digression återvända vi nu till vårt kartområdes arkaiska bergarter. 



Vester om Örkedalsfjordens yttersta del förekommer kring Ingdal en bergart, hvilken 

 Kjerulf benämnt »Ingdals granit». Samma bergart uppsticker äfven i Rödberg på mot- 

 satta sidan af Trondhjemsfjorden. Den är en rödlett, medelgrof, jemnkornig granitgneis, 

 mycket påminnande om dylika, som finnasiden vermländska jerngneisforinationens öfversta 

 del. Från Blåheia N. om Rissen och vidare mot N. utbreder sig på östra sidan om Trond- 

 hjemsfjorden ett stort område, som Kjerulf likaledes betecknat såsom granit. Det består 

 af diverse rödaktiga och grå gneiser och granitgneiser. Detsamma torde ock kunna sägas 

 om partiet kring Hinderheim. 



Norr om Vaerran utbreder sig kring vestra delen af Beitstadfjorden en rödaktig, 

 medelgrof och temligen jemnkornig protoginartad granit, mer eller mindre flasrig. Ett 

 annat parti af en dylik bergart, en medelgrof granitgneis med hvitgrå glimmer, tinnes 

 något sydligare, V. om Skarnsundet. Dessa bergarter hafva vida mer karaktär af verkliga 

 graniter än de nyss nämnda vid Trondhjemsfjorden. Mellan dem, d. v. s. närmast S. om 

 Yierran, förekommer ett petrografiskt mycket svårbestänibart parti, bestående af en oredig- 

 blandning af grönaktiga, gneisiga lager och kvartsfattiga, glimmerrika bergarter, möjligen 

 förstörda grönstenar. 



Kring östra delen af Holdenvand (NV. om Beitstadfjorden) uppträder en grå, medel- 

 grof granitgneis, som har utseende af att vara starkt sträckt. En dylik finnes äfven 

 vestligare i Grubheja, der den i norr öfverlagras af hård, väl skiktad hornblendeskiffer, 

 hvilken åtföljes af en brun glimmergneis, som mycket liknar Aregneis. Norr om denna 

 uppträder i Kastbotnheia en bergart, som ser ut som en rödlett, småkornig granit. På 

 vittrad yta företer den dock ej sällan en fin, jemn skiktning, vanligen mycket regelbunden, 

 stundom dock starkt skrynklad. I tvärbrott visar bergarten mestadels en svag flasrighet. 

 I närheten af Aregneisen har den en temligen regelbunden bankniug, som stupar in mot 

 gneisen, mot hvilken den i fråga varande bergarten för öfrigt ej tyckes vara rätt skarpt 

 begränsad. Rörande naturen af denna för dessa trakter ovanliga bergart vågar jag ej 

 närmare yttra mig, da jag ej haft tillfälle att se mer än en liten del af dess område och 

 det dertill under mindre gynnsamma förhållanden. 



Norr om Holden och vidare mot NO. bestå urbergen öfvervågande af rödaktiga 

 gneiser och granitgneiser, gröfre och finare, ofta jcrngneislika. Rödaktig granitgneis är 

 äfven hufvudbergarten inom urbergspartiet S. om Snäsen vand, dock finnas der äfven 

 andra bergarter, såsom grof, gröngrå, glimrig gneis, grof hornblendeskiffer, m. m. 



I trakten mellan Andorsjön i norr och Langvand i söder äro än gröfre, än finare, 

 mestadels rödletta granitgneiser rådande. De hafva utseende af att hafva blifvit starkt 

 pressade. 



