.-> 



RONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 28. N:0 5. 119 



Öster om sjön Torrön utbreder sig ett temligen betydligt och genom sin kalhet ut- 

 märkt fjällområde, inom h vilket berggrunden öfvervägande består af porfyriska bergarter. 

 De äro mestadels brunaktiga, någon gång gråaktiga, i regeln förskiffrade, stundom 

 ganska starkt. Vanligast bestå de af en makroskopiskt tät grund massa med små, spridda 

 korn af fältspat, stundom äfven af kvarts, men på sjua ställen blifva de gröfre, mera 

 granitiska och kunna öfvergå till verklig granit, äfven den i regeln förskiffrad. Ett större 

 sådant granitparti tinnes kring Sösjön O. om Torrön, ett annat har jag sett nedanför 

 Godtjern-Klumpene i Sörli. Till porfyrbildningen hörer antagligen äfven den rödletta, 

 felsitiska bergart, som anstår S. och V. vid sjön Lenglingen. Det något vestligare belägna 

 fjället Guspiggen består af en vacker, medelgrof, grå granit, mestadels porfyrisk genom 

 inströdda ända till 3 a 4 cm. långa fältspatindivider. Bergarten är vanligen något, stundom 

 temligen starkt förskiffrad. I Guspiggen genomsättes graniten af en mörk, medelgrof och 

 jemnkornig olivindiabas. 



Graniten i trakterna N. och NO. om Hotagen är medelgrof, jemnkornig, grå 

 eller svagt rödaktig och vanligen ganska oligoklasrik. Den har mestadels ett förstördt 



O Ö O o O 



utseende och är ej sällan temligen starkt förskiffrad. Mycket starkt förskiffrad är berg- 

 arten kring ån, som rinner från Hasslingen till Hotagen. Kring åon först nämnde sjön 

 anstår en vacker medelgrof gabbro. På denna finnes N. om sjön en rödlett, starkt sträckt 

 granulitisk bergart. 



Kring mellersta delen af sjön Xäckten, S. om Östersund, förekommer en grå, grof 

 starkt porfyrisk granit. Inom det stora sydligare belägna granitfältet, kring flätan, Sveg 

 och Linsäll, är bergarten rödlett, medelgrof, ofta något hornblendeförande samt i regeln 

 temligen plagioklas- och titanitrik biotitgranit. Stundom är den något porfyrisk, men 

 aldrig så i högre grad. I närheten af de öfverliggande kvartsitiska bergarterna har gra- 

 niten vanligen ett mycket förstördt utseende, utan att dock vara i högre grad förskiffrad. 

 Så är isynnerhet fallet inom det granitparti, som ligger V. om Vemdalskvartsiten. Vid 

 Vemån, N. om Öddas inflöde, finnas t. ex. hällar af en mycket ful bergart, hvilken ser ut 

 som om den möjligen skulle kunna vara en genom sekulär vittring förstörd och sedan 

 regenererad granit. I den uppträder en gång af diabas, likaledes med mycket förstördt 

 utseende. Längre upp efter Vemån finnas sedan flerstädes hällar af liknande fula berg- 

 arter, än mera gneisiga, än mera granitiska, men så småningom får dock bergarten en 

 mera bestämd karaktär och utbildar sig då till en vacker granit af samma typ som den 

 sydligare vid Vemdalen. Nordligare, kring sjön Storbörn, har bergarten likaledes ett 

 mycket förstördt utseende, men kan dock igenkännas såsom varande en granit. Den är 

 här grönaktig med små ögon och flammor af fältspat. Ofta är den temligen förskiffrad, 

 men förskiffringens stupning är något vexlande. 



Graniten kring Sveg och Linsäll blir mot V., d. v. s. mot gränsen till porfyren, 

 småkornigare och porfyrisk. Porfyrerna närmast O. om Dala sandstenens område äro öfver- 

 vägande af Bredvadporfyrens typ, d. v. s. de bestå af en tegelröd, felsitisk grundmassa 

 och små strökorn af brun ortoklas jemte ljusare sådana, af oligoklas, stundom äfven af 

 kvarts. Öster kring Venjan hafva porfyriter stor utbredning. Kring Elfdalen förekomma 

 de bekanta och mångskiftande Llfdalsporfyrerna, på hvilkas bcskrifning dock här ej är 



