120 A. E. TÖRNEBOHM, DET CENTRALA SKANDINAVIENS BERGBYGGNAD. 



stället att inga. Inom porfyrfåltet N. om Särna, oeh äfven V. utmed Dalasandstenens 

 område, äro bruna kvartsporfyrer förherrskande, dock förekomma äfven här porfyriter, fastän 

 mera underordnade. Genom Särnatraktens porfyr uppsätter i Siksjöberget V. om Särna 

 den på grund af sin sammansättning så märkliga eancrinit-syeniten i form af ett litet, 

 långsträckt massiv. Gångar af samma bergart finnas äfven i trakten, och sannolikt genom- 

 sätta de ej blott porfyren, utan äfven Dalasandstenen. ' 



Inom porfyrområdena uppträda, utom de verkliga porfyrerna, äfven flerstädes med 

 dem sammanhängande klastiska bergarter, än sandsten sartade, än konglomeratiska. Från 

 trakten kring Elfdalen äro sädana sedan länge kända och beskrifna. I Hyckjeberget der- 

 städes förekommer t. ex. ett konglomerat med väl rundade bollar af brun och rödbrun 

 porfyr i ett bindemedel af porfyrsandsten liknande den under namn af Digerbergssandsten 

 bekanta bergarten. I och omkring Röfjäll, O. om Herjehogna vid riksgränsen, har jag 

 flerstädes sett skiktade, hälleflintartade, delvis konglomeratiska, bergarter vexlande med 

 bankar af verklig porfyr. 



Invid södra kartgränsen mellan V. Dalelfven och Klarelfven uppträda graniter af flera 

 arter, dels porfyrgranit af Filipstadstypen, dels medelgrofva och t, o. in. småkorniga gra- 

 niter, hvilka det dock ej är nödigt att här närmare omorda. 2 Graniterna kring Trysil 

 och vidare mot N. äro öfvervägande rödletta, medelgrofva och jemnkorniga, dels oligoklas- 

 rika och hornblendeförande, dels mera kvartsrika. Kjerulf ansåg dem yngre än sparag- 

 mitformationen och Meinicii omtalar granitgångar genomsättande dennes kvartsiter både vid 

 Hunsilba?kken 3 V. om Trysil och vid Bastalbaskken l O. om St. Engersjö. Den först 

 nämnda af dessa lokaler, hvilken Meinicii sjelf säger vara den, der förhållandena äro 

 tydligast, 5 har jag besökt. Granitgångarne der äro odisputabla, men de uppträda ej i 

 kvartsiten, de finnas ej ens i dennes omedelbara närhet, utan först omkring en km. frän 

 dennes gräns, der de genomsätta en finkornig till nästan tät, grå, felsitisk bergart, hvilken 

 sannolikt tillhör den stora porfyrbildningen i öster. 6 Kjerulf stödde sitt antagande af 

 granitens yngre ålder till en del derpå, att än mer, än mindre af sparagmitformationens 

 undre lager saknas. Han antog nemligen, att dessa felande lager blifvit »uppslukade» af 

 graniten. Enligt min i det föregående framställda åsigt om förhållandena i Trysiltrakten 

 kunna dessa oregelbundenheter i de undre sparagmitlagrens uppträdande, hvilka efter all 

 sannolikhet verkligen förefinnas, men som dock i följd af jordtäckningen ej kunna närmare 

 studeras, bättre förklaras genom ojemnheter hos den granitgrund, på hvilken sparagmit- 

 formationens lager afsattes, 7 samt genom den denudation af den undre sparagmitafdel ningen, 



1 Jfr. A. E. T. Om den s. k. Fonoliten från Elfdalen, dess klyftort och förekomstsätt. G. F. f. t), s. 383. 



2 I mina arbeten »Geologisk öfversigtskarta öfver Vermlands län», samt »Öfversigtskarta öfver berggrunden 

 i mellersta Sveriges Bergslag finnes närmare redogjordt för dessa graniter. 



3 N. M. Bd 26. s. 18. 



4 1. c. s. 14. 

 6 1. c. s. Bl. 



6 Granit uppgifves vidare förekomma såsom gångar O. om Fflemunden i Digerhognas blåkvarts (KJERULF, 

 Uds. 138) samt i Androgåsen O. om Storsjön i Rendalen, der SCHIÖTZ i sparagrait fann en 45 ra. mäktig 

 liggande granitmassa, hvilken han uppfattade såsom en liggande gång (Sp. Kv. Fjeldet längs Graensen, 37). Om 

 denna senare mera längre fram. 



7 När jag här talar om graniten kring Trysil, förstår jag dermed den eller de graniter, som bilda 

 hufvtidniassan af dervarande granitfält ; oeh så gjorde iifven K.IERFLF. Men dessa graniter gen omsättas af gångar 



